Справа № 950/1225/26
Номер провадження 3/950/583/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В., 
за участю секретаря судового засідання Гладкової С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 міста Лебедин Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , за частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Лебединського районного суду Сумської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 779863 від 23 квітня 2026 року, складений поліцейським відділення поліції № 3 міста Лебедин Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області Яковенком О.В. відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 173-2 КУпАП.
Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 поставлено у провину те, що 12 квітня 2026 року о 21 год. 50 хв. він вчинив домашнє насильство відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , 2008 року народження, в ході якого виражався нецензурною лайкою, ображав образливими словами, погрожував, чим завдав психологічної шкоди її здоров`ю.
У протоколі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною другою статті 173-2 КУпАП.
Відповідно до протоколу потерпілою зазначено неповнолітню ОСОБА_2 . Свідки у протоколі не зазначені. Відомості про заподіяння матеріальної шкоди відсутні. У графі щодо вилучених речей зазначено, що речі не вилучались. До протоколу долучено матеріали.
У протоколі міститься запис у графі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про те, що ОСОБА_1 з протоколом згоден, пояснення надасть у суді. Разом із тим зазначений запис підлягає оцінці судом у сукупності з усіма матеріалами справи та не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами подію і склад адміністративного правопорушення.
18 травня 2026 року до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких він просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та провести розгляд справи за його відсутності.
У поданих поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що з викладеними у протоколі обставинами не погоджується, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає. По суті події пояснив, що 12 квітня 2026 року близько 21 год. 55 хв. телефонував своєму синові ОСОБА_3 , 2014 року народження, та спілкувався з ним телефоном близько 10-15 хвилин. За твердженням ОСОБА_1 , з донькою ОСОБА_2 та з матір`ю дітей він не спілкувався, оскільки між ними тривалий час існують конфліктні відносини, зокрема щодо порядку користування садибою по АДРЕСА_1 . Також він зазначив, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де перебував і 12 квітня 2026 року, а за адресою проживання дітей та їх матері 12 квітня 2026 року не з`являвся.
Крім того, у письмових поясненнях ОСОБА_1 звернув увагу суду на те, що у протоколі не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, не наведено достатніх фактичних даних щодо настання психологічної шкоди, не конкретизовано зміст погроз, образ чи інших висловлювань, а сам протокол було складено 23 квітня 2026 року, тобто після значного проміжку часу від дати події, зазначеної у протоколі.
З огляду на подане клопотання про розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також враховуючи положення статті 268 КУпАП, характер справи, наявні письмові пояснення ОСОБА_1 та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Під час судового розгляду судом досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 779863 від 23.04.2026, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, письмові пояснення ОСОБА_1 , зміст викладеної фабули адміністративного правопорушення, відомості про потерпілу, а також інші матеріали, долучені до справи.
Суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю належних, допустимих і достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, а також у зв`язку з істотними недоліками протоколу про адміністративне правопорушення, які унеможливлюють встановлення події та складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Зазначена норма підлягає застосуванню у цій справі, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності є формою державного примусу та тягне для особи негативні правові наслідки. Тому суд зобов`язаний перевірити не лише сам факт складення протоколу, а й те, чи доведено належними доказами фактичні обставини, які утворюють подію та склад адміністративного правопорушення.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, обов`язковими ознаками адміністративного правопорушення є протиправність діяння, винність особи, наявність об`єкта посягання, об`єктивної сторони діяння, суб`єкта та суб`єктивної сторони. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає склад адміністративного правопорушення та можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Частина перша статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, зокрема застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погроз, образ чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Частина друга статті 173-2 КУпАП встановлює відповідальність, зокрема, за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи. Отже, при кваліфікації діяння за частиною другою статті 173-2 КУпАП, крім загальних ознак домашнього насильства, обов`язковому встановленню підлягає також спеціальна ознака потерпілої особи, а саме її малолітній чи неповнолітній вік.
Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство охоплює діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, колишнім чи теперішнім подружжям або іншими особами, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю. Психологічне насильство включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування та інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Аналіз диспозиції частини другої статті 173-2 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями спеціального Закону дає підстави для висновку, що для притягнення особи до відповідальності за цією нормою необхідно встановити факт вчинення конкретного діяння фізичного, психологічного або економічного характеру, умисну форму вини, спеціальний характер правовідносин між особою, яка притягається до відповідальності, і потерпілою особою, неповнолітній вік потерпілої особи, наявність наслідку у вигляді заподіяння або можливості заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої особи, а також причинний зв`язок між конкретними діями особи та відповідними наслідками.
Судом встановлено, що протокол серії ВАД № 779863 від 23.04.2026 містить лише загальне формулювання про те, що ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою, ображав образливими словами та погрожував. Водночас у протоколі не конкретизовано, які саме слова чи вислови були використані, у чому саме полягали образи, який зміст мали погрози, чи були вони реальними, безпосередніми, адресними і такими, що могли бути сприйняті потерпілою як небезпечні, за яких конкретних обставин це відбувалося, якою була спрямованість, інтенсивність і тривалість таких дій, а також які саме наслідки настали або могли настати для неповнолітньої потерпілої.
Суд приходить до висновку, що саме по собі зазначення у протоколі фраз про нецензурну лайку, образливі слова та погрози не є достатнім для встановлення складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП. Для кваліфікації дій як домашнього насильства необхідно встановити не лише факт конфлікту, вживання нецензурної лексики або загальну згадку про погрозу, а й те, що ці дії були умисними, мали характер домашнього насильства та спричинили або могли спричинити передбачені законом наслідки для фізичного чи психічного здоров`я неповнолітньої потерпілої.
Судом також встановлено, що у протоколі не наведено фактичного обґрунтування наявності або можливості настання шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Не вказано, у чому саме така шкода полягала або могла полягати, якими доказами це підтверджується, чи зверталась потерпіла за медичною, психологічною або іншою допомогою, чи наявні дані про страх, емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, погіршення психоемоційного стану або інші юридично значущі наслідки.
Особливого значення у цій справі набуває те, що у протоколі не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі обов`язково зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення. Невідображення місця події є істотним недоліком протоколу, оскільки саме місце події має значення для перевірки реальності викладених обставин, можливості перебування особи у відповідному місці, встановлення свідків, перевірки пояснень особи, яка притягається до відповідальності, та з`ясування того, чи відбувалася подія саме у сфері сімейних або близьких відносин у розумінні законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.
У письмових поясненнях ОСОБА_1 посилається на те, що фактично перебував за адресою свого проживання по АДРЕСА_2 , а за адресою проживання дітей та їх матері по АДРЕСА_1 12 квітня 2026 року не з`являвся. Також він зазначає, що у відповідний час мав телефонну розмову із сином, а з донькою та матір`ю дітей не спілкувався. Ці пояснення є конкретними, містять посилання на час, спосіб комунікації та обставини взаємовідносин між сторонами. Матеріали справи не містять належних доказів, які б спростовували ці пояснення та достовірно підтверджували, що ОСОБА_1 у зазначений час спілкувався саме з неповнолітньою донькою, висловлював їй погрози чи образи та заподіяв або міг заподіяти шкоду її психічному здоров`ю.
Суд окремо оцінює запис у протоколі про те, що ОСОБА_1 з протоколом згоден, пояснення надасть у суді. Такий запис не може самостійно підтверджувати подію і склад адміністративного правопорушення, оскільки не містить фактичного опису дій, не підтверджує наявність умислу, не доводить реальність погроз, не встановлює наслідки для потерпілої та не замінює собою доказів, передбачених статтею 251 КУпАП. Крім того, у подальших письмових поясненнях, поданих до суду, ОСОБА_1 прямо не визнав вину та заперечив викладені у протоколі обставини. За таких умов суд не може розцінювати формальний запис у протоколі як безумовне і достатнє визнання вини.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган або посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і відеозапису, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
Застосовуючи статтю 251 КУпАП до спірних правовідносин, суд виходить із того, що саме орган поліції, як суб`єкт, який склав протокол, мав обов`язок зібрати докази, достатні для підтвердження кожного елементу складу адміністративного правопорушення. Суд не є органом обвинувачення, не має обов`язку самостійно збирати докази винуватості особи та не може виправляти недоліки обвинувачення шляхом самостійного формулювання фабули правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, з якого розпочинається провадження у справі та яким окреслюються межі судового розгляду. Водночас протокол не має наперед встановленої доказової сили і не може автоматично вважатися достатнім доказом вини особи. Його зміст підлягає перевірці судом у сукупності з іншими доказами.
Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища й адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Суд приходить до висновку, що протокол серії ВАД № 779863 не відповідає вимогам статті 256 КУпАП у частині належного викладення суті адміністративного правопорушення. У протоколі не зазначено місце вчинення правопорушення, не конкретизовано зміст погроз, не наведено конкретного змісту образливих слів, не розкрито, у чому саме полягало психологічне насильство, не наведено фактичних даних щодо шкоди психічному здоров`ю неповнолітньої потерпілої або реальної можливості її заподіяння.
Суть адміністративного правопорушення повинна бути викладена таким чином, щоб особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, могла чітко зрозуміти, у вчиненні яких саме дій її обвинувачують, а суд мав можливість перевірити наявність усіх елементів складу правопорушення. У протоколі має бути зазначено не лише юридичну кваліфікацію, а й конкретні фактичні обставини, зокрема місце події, спосіб вчинення діяння, його зміст, спрямованість, наслідки, причинний зв`язок і форма вини.
За таких обставин суд приходить до висновку, що зміст протоколу не дозволяє встановити, які саме фактичні дії ОСОБА_1 становили домашнє насильство, а також не дає можливості відмежувати адміністративно каране діяння від сімейного конфлікту, спору між батьками, телефонної розмови з іншою особою або іншої ситуації, яка не утворює складу адміністративного правопорушення.
Суд наголошує, що конфлікт між родичами або колишнім подружжям, а також звернення до поліції у межах такого конфлікту, самі по собі не є тотожними домашньому насильству у розумінні статті 173-2 КУпАП. Для кваліфікації дій за цією нормою має бути доведено не просто наявність напружених відносин, сварки, образ чи загального посилання на погрозу, а конкретне умисне діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке спричинило або могло спричинити шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої особи.
Суд не приймає підхід, за яким для притягнення особи до адміністративної відповідальності достатньо самого факту звернення до поліції, самого факту складення протоколу або формального запису особи про згоду з протоколом.
Такий підхід суперечив би статтям 7, 9, 245, 251, 252, 256, 280 КУпАП, оскільки перекладав би обов`язок доказування на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та фактично надавав би протоколу наперед встановлену силу доказу. Водночас КУпАП не передбачає презумпції достовірності викладених у протоколі обставин і не звільняє орган, який склав протокол, від обов`язку довести наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Суд також не приймає підхід, за яким нецензурна лайка, образливі слова або загальне посилання на погрозу автоматично утворюють психологічне насильство. Такі дії можуть бути елементом психологічного насильства лише за умови, якщо їх зміст, характер, спрямованість, контекст і наслідки свідчать про приниження, залякування, переслідування, обмеження волевиявлення або інші дії, які завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи або викликали інші передбачені законом наслідки. У цій справі таких обставин належними доказами не підтверджено.
Наявність у протоколі відомостей про неповнолітню потерпілу підтверджує лише те, що працівником поліції така особа була зазначена як потерпіла у процесуальному документі. Проте сам факт зазначення особи потерпілою не доводить факту заподіяння їй фізичної або психічної шкоди, не доводить винуватості ОСОБА_1 і не замінює доказів об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.
У графі протоколу щодо свідків дані свідків не зазначені. Відсутність свідків сама по собі не є безумовною підставою для закриття провадження, однак у поєднанні з неконкретною фабулою протоколу, відсутністю місця вчинення правопорушення, відсутністю належного опису погроз і наслідків для потерпілої та наявністю письмових пояснень особи, яка заперечує подію, вона істотно послаблює доказову базу та не дозволяє суду зробити висновок про доведеність вини особи.
З протоколу вбачається, що речі не вилучались. Речові докази у справі відсутні. Така обставина не є визначальною для цієї категорії справ, однак вона підтверджує, що матеріали справи не містять об`єктивного матеріального джерела доказування, яке б підтверджувало обставини, викладені у протоколі.
Частина друга статті 173-2 КУпАП вимагає встановлення наслідку у вигляді шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди. У протоколі фактично не наведено опису таких наслідків та не зазначено доказів, якими вони підтверджуються. Суд не вправі припускати наявність шкоди або можливість її настання лише з огляду на сам факт сімейного конфлікту, звернення до поліції або формальне зазначення у протоколі про психологічну шкоду.
Суд також бере до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що протокол складено 23 квітня 2026 року, тоді як подія, зазначена у ньому, нібито мала місце 12 квітня 2026 року. Відповідно до статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Саме по собі недотримання строку складення протоколу не завжди автоматично свідчить про відсутність події або складу адміністративного правопорушення. Разом із тим у цій справі матеріали не містять належного пояснення причин складення протоколу через значний проміжок часу після дати події, а також не містять достатніх доказів, які б усували сумніви щодо фактичних обставин події, часу, місця, способу її вчинення та наслідків для потерпілої. Тому зазначена обставина оцінюється судом у сукупності з іншими недоліками матеріалів справи та підтверджує неповноту і неналежність процесуального оформлення адміністративного обвинувачення.
Суд приходить до висновку, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив саме домашнє насильство стосовно неповнолітньої доньки. Відсутні докази умисності дій, їх конкретного змісту, місця вчинення, реальності погроз, спрямованості на заподіяння шкоди потерпілій, фактичного настання або реальної можливості настання шкоди психічному здоров`ю, а також причинного зв`язку між діями, зазначеними у протоколі, та наслідками, які ставляться йому у провину.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган або посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні матеріали не дають можливості встановити подію та склад адміністративного правопорушення. Сумніви, які виникли під час розгляду справи, є істотними, стосуються ключових елементів складу адміністративного правопорушення та не можуть бути усунуті судом без виходу за межі судової функції.
Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Хоча зазначена конституційна норма безпосередньо сформульована щодо кримінального обвинувачення, її правова природа та гарантійний зміст підлягають застосуванню і у провадженні у справах про адміністративні правопорушення, оскільки таке провадження має каральний характер та може завершитися застосуванням до особи заходів державного примусу.
Суд також враховує, що відповідно до статті 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів. Отже, відсутність пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або її небажання доводити власну невинуватість не може тлумачитися проти неї та не звільняє орган, який склав протокол, від обов`язку доведення вини.
Письмові пояснення ОСОБА_1 не спростовані належними доказами. Суд не має процесуальної можливості самостійно відшукувати докази на підтвердження обвинувачення, уточнювати місце вчинення правопорушення, встановлювати зміст невизначених погроз чи образ, а також самостійно доповнювати фабулу протоколу новими обставинами. Такі дії порушували б принцип безсторонності суду та право особи на захист.
Суд зазначає, що межі судового розгляду у справі про адміністративне правопорушення визначаються протоколом. Якщо суть правопорушення викладена неналежним чином і не містить достатнього опису фактичних обставин, суд позбавлений можливості перевірити наявність складу правопорушення без самостійного формування обвинувачення. У такій ситуації притягнення особи до адміністративної відповідальності було б несумісним із вимогами законності та справедливого судового розгляду.
Відповідно до статті 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виконуючи вимоги статті 280 КУпАП, суд встановив, що наявні матеріали не підтверджують належними, допустимими та достатніми доказами факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП. Недоліки протоколу є істотними, оскільки стосуються місця події, суті інкримінованого правопорушення, опису конкретних дій, наслідків для потерпілої та позбавляють особу можливості належно захищатися від конкретного, чітко сформульованого обвинувачення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у справі відсутні належні докази, які б підтверджували подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, у діях ОСОБА_1 . Водночас протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 779863 від 23.04.2026 складений із порушенням вимог статей 254, 256 КУпАП у частині своєчасності оформлення, зазначення місця вчинення правопорушення та належного викладення суті адміністративного правопорушення, що у сукупності з відсутністю достатніх доказів унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 284 КУпАП за результатами розгляду справи суд виносить постанову про закриття справи за наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9, 245, 247, 251, 252, 254, 256, 268, 280, 283, 284 КУпАП, статтями 62, 63 Конституції України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Роз`яснити, що постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених законом, до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:       Роман БАКЛАНОВ