ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа№ 911/2178/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Алданової С.О. 
Корсака В.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування»
на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2026 (повний текст складено 14.01.2026)
у справі №911/2178/25 (суддя Бацуца В.М.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування»
до Приватного підприємства «Житлосервіс «Софіївка»,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 
ОСОБА_1 ,
gро стягнення 47 125,09 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Приватного підприємства «Житлосервіс «Софіївка» (далі - Підприємство) 47 125, 09 грн збитків у порядку суброгації.
На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що здійснило виплату страхового відшкодування третій особі згідно зі страховим полісом CLAU-25970 від 06.06.2022 добровільного страхування наземного транспорту внаслідок чого до нього як страхувальника перейшло в порядку суброгації право вимоги до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Позиції учасників справи.
У відзиві Підприємство проти заявлених до нього вимог заперечило, навело власні доводи на їх спростування та просило відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Товариство надало відповідь на відзив, у якій, заперечуючи проти доводів Підприємства, навело власні доводи щодо позовних вимог.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Київської області від 14.01.2026 відмовлено у задоволенні позову повністю.
Суд дійшов висновку, що у процесі розгляду справи позивач відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України не надав суду всіх належних та допустимих доказів, що підтверджували би факт падіння крижаної брили на автомобіль саме із даху будинку АДРЕСА_1 , управителем якого є відповідач, а отже позивач відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України не надав суду всіх належних та допустимих доказів, що підтверджували би факт відповідальності саме відповідача як управителя будинку АДРЕСА_1 за заподіяння збитків третій особі.
За висновком суду, поданий позивачем до суду протокол огляду місця події від 29.11.2022, складений слідчим СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції Кірєєвою Д., сам по собі, тобто без сукупності із іншими належними та достатніми доказами, не може бути достатнім та достовірним доказом, що підтверджував би факт падіння крижаної брили на автомобіль саме із даху будинку АДРЕСА_1, управителем якого є відповідач, а також факт відповідальності саме відповідача, як управителя будинку АДРЕСА_1, за заподіяння збитків третій особі, виходячи зі змісту інформації, яку він містить, оскільки працівники Національної поліції у даному протоколі зафіксували лише той факт, що уламок льоду імовірно впав з даху будинку.
Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, а тому не вбачав підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Київської області від 14.01.2026, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Стягнути з Підприємства на користь Товариства суму в розмірі 47 125,09 грн відшкодування шкоди, сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн за подання до суду позовної заяви, сплачений судовий збір в розмірі 3 633,60 грн за подання до суду апеляційної скарги.
На думку скаржника, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що мало наслідком неправильне вирішення справи та ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення.
Апелянт зауважує на тому, що підставою для відмови у позові є те, що позивач не довів, що лід упав саме з даху будинку №11, вул. Лесі Українки, управителем якого є відповідач, однак суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення жодним чином не оцінив, зокрема, такі докази як фотографії з місця події. 
Товариство вважає, що з доданих до позовної заяви фотографій з місця події вбачається, що: транспортний засіб «Mazda CX-5», д. н. з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 (далі - застрахований ТЗ), був припаркований задньою частиною у бік будинку АДРЕСА_1. Саме задня частина внаслідок події отримала механічні пошкодження; на місці зафіксовано сигнальну стрічку, що визначає зону можливого падіння льоду. Водночас уламки льоду виявлені поза межами зазначеної зони - безпосередньо у багажному відділенні застрахованого ТЗ, що був припаркований за межами сигнальної стрічки; на місці події лід та сніг відсутні, зокрема, на поверхні землі вони розтанули, що виключає можливість пошкодження застрахованого ТЗ в будь-який інший спосіб, окрім падіння льоду (під час його танення) з даху. 
За доводами скаржника, сукупність вище зазначених обставин, підтверджених фотоматеріалами з місця події, письмовими поясненнями та протоколом огляду місця події, вказує на те, що механічні пошкодження застрахованого ТЗ настали внаслідок падіння льоду з покрівлі будинку. При цьому матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчили би про наявність інших можливих причин виникнення зазначених пошкоджень, окрім падіння льоду з покрівлі будинку. Відповідач не надав жодного доказу належного очищення даху, не довів відсутності своєї вини, не довів, що шкода могла бути заподіяна з іншого джерела, що свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права. 
Апелянт вважає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції формально послався на стандарт «переваги більш вагомих доказів», однак фактично застосував підвищений стандарт доказування, вимагаючи від позивача беззаперечного підтвердження факту падіння льоду саме з даху конкретного будинку.
Разом із тим, подані позивачем докази у сукупності (протокол огляду місця події, фотоматеріали та особисті пояснення ОСОБА_1 ) свідчать про те, що версія позивача є більш вірогідною, ніж будь-яка інша. Крім того, матеріали справи не містять жодних даних про альтернативні причини виникнення пошкоджень і суд таких не встановив. 
Скаржник робить висновок, що наведені фотоматеріали та письмові пояснення, подані разом із позовною заявою, свідчать про фактичні обставини події та мають істотне значення для правильного вирішення справи. Неврахування судом першої інстанції зазначених доказів призвело до неповного з`ясування обставин справи та ухвалення рішення без належної оцінки всіх наявних доказів у їх сукупності.

Позиції учасників справи.
04.03.2026 Підприємство надало відзив на апеляційну скаргу (з клопотанням про поновлення строку на його подання, яке суд вважає за можливе задовольнити), у якому проти доводів та вимог Товариства заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2178/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2026 до надходження матеріалів справи №911/2178/25.
18.02.2026 матеріали справи №911/2178/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2026 у справі №911/2178/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
06.06.2022 Товариство (далі - страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) уклали страховий поліс CLAU-25970, згідно з умовами спеціальної частини якого об`єктом страхування є транспортний засіб Mazda CX-5, 2016 р. в., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 і підлягає страхуванню на випадок виникнення страхових ризиків (далі - страховий поліс). 
29.11.2022 у м. Вишневе слідчий СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції Кірєєва Д.О. склала протокол огляду місця події, яким встановлено, що місцем події є подвір`я буд. АДРЕСА_1 . … На автомобілі марки Mazda CX-5 виявлено пошкодження у вигляді вибитого скла багажної частини автомобіля. В самому багажному відділенні виявлено уламки (залишки) скла чорного кольору, а також уламки льоду, що імовірно впав з даху будинку.
29.11.2022 ОСОБА_1 звернулася до Товариства із заявою про настання страхового випадку, якою повідомила про пошкодження автомобіля «Mazda CX-5», д. н. з. НОМЕР_1 , внаслідок падіння льоду з даху будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Товариства із заявою №15/04/9/1/4239-22 від 06.12.2022 про виплату страхового відшкодування, в якій просила виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU-25970 від 06.06.2022 у зв`язку із страховим випадком, що стався 29.11.2022 з транспортним засобом. 
У грудні 2022 року Товариство на виконання умов страхового полісу склало страховий акт №14703 від 14.12.2022.
У січні 2023 року Товариство на виконання умов страхового полісу склало страховий акт №14840 від 06.01.2023.
На виконання умов страхового полісу Товариство сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування шляхом перерахування їй грошових коштів у загальному розмірі 47 125,09 грн (платіжні доручення №3405 від 28.12.2022 на суму 41 883,49 грн, №3507 від 09.01.2023 на суму 5 241,60 грн).

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Регулювання відносин, що виникають у сфері страхування, здійснюється ГК України (за умови якщо правовідносини виникли на час чинності даного нормативно-правового акту), ЦК України, Законом України «Про страхування», іншими нормативно-правовими актами.
За визначенням ст. 352 ГК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів. 
Страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов`язкове страхування).
Суб`єкти господарювання з метою страхового захисту їх майнових інтересів можуть створювати товариства взаємного страхування в порядку і на умовах, визначених законодавством.
Згідно зі ст. 979 ЦК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).
Закон України «Про страхування» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон) регулює відносини у сфері страхування, визначає загальні правові засади здійснення діяльності із страхування, надання посередницьких послуг і спрямований на посилення захисту прав та законних інтересів клієнтів, у тому числі споживачів, шляхом встановлення вимог до системи управління, платоспроможності страховиків, філій страховиків-нерезидентів на території України та розкриття ними інформації, встановлює вимоги до порядку укладання, обслуговування та виконання договорів страхування та перестрахування, врегульовує питання інформаційного забезпечення договорів страхування та перестрахування і дій, що передують їх укладанню, а також державне регулювання та нагляд у сфері страхування.
Відповідно до ст. 1 у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:
страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством;
страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства; 
страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Згідно зі ст. 108 цього ж Закону страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.
Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Для правильного вирішення питання щодо стягнення суми завданої шкоди у порядку суброгації за правилами статті 993 ЦК України та ст. 108 Закону істотним та необхідним є встановлення самої особи, відповідальної за заподіяння шкоди, а також наявності / відсутності права вимоги у особи, що одержала страхове відшкодування, до особи, відповідальної за заподіяний збиток (висновок Верховного Суду у постанові від 19.09.2024 у справі №910/10606/23).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: 
протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; 
шкідливий результат такої поведінки (збитки); 
причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; 
вина правопорушника.
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Ураховуючи приписи ст. 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Суд встановив, що Товариство звернулось з позовними вимогами до Підприємства, оскільки вважає, що набуло право вимоги до Підприємства після виплати ОСОБА_2 страхової виплати у зв`язку із настанням страхового випадку - падіння 29.11.2022 на застрахований ТЗ льоду з даху будинку, прибирання якого, за доводами Товариства, є обов`язком Підприємства.
За доводами Товариства, інформація про подію (пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок падіння льоду з даху будинку за адресою: АДРЕСА_1 ) підтверджується протоколом огляду місця події, складеним 29.11.2022 на місці події працівниками ВП №1 Бучанського РУП в Київській області; фотографіями з місця події; письмовими поясненнями.
Товариство вважає, що у діях Підприємства наявні усі елементи складу цивільного правопорушення: 
- протиправна поведінка, яка виразилась, зокрема, у недотримані вимог щодо скидання снігу, льоду з дахів та покрівель; 
- шкідливий результат такої поведінки - шкода, завдана майну у вигляді пошкодження застрахованого ТЗ; 
- причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою (бездіяльністю) Підприємства та шкодою (збитками), який полягає у тому, що через нескидання снігу з покрівель будинку АДРЕСА_1 було пошкоджено застрахований ТЗ, що порушує п. 1.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій; 
- вина Підприємства презюмується (презумпція вини завдавача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Надаючи оцінку доводам Товариства, зокрема, в частині, що стосується факту падіння льоду з даху будинку АДРЕСА_1 на застрахований ТЗ, колегія суддів зазначає таке.
Протокол огляду місця події, складений 29.11.2022 слідчим СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції Кірєєвою Д.О., свідчить про те, що місцем події є подвір`я буд. 11, що за адресою: АДРЕСА_1. … На автомобілі марки Mazda CX-5 виявлено пошкодження у вигляді вибитого скла багажної частини автомобіля. В самому багажному відділенні виявлено уламки (залишки) скла чорного кольору, а також уламки льоду, що імовірно впав з даху будинку.
Отже, зазначеним вище протоколом огляду події, складеному 29.11.2022, однозначно і беззаперечно не встановлений чи підтверджений достеменний факт того, що лід, уламки якого виявлено у багажному відділенні автомобіля марки Mazda CX-5, впали з даху будинку, а вказано про імовірність цього.
Так само у відібраних у ОСОБА_1 працівниками відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області 29.11.2022 поясненнях ОСОБА_1 (яка засвідчила власним підписом, що з її слів записано вірно) повідомила, що «…кусок льоду, який знаходився в центрі багажнику, імовірно він впав з криші будинку…»..
Отже, письмові пояснення, на які посилається Товариство, однозначно і беззаперечно не підтверджують факт падіння льоду з даху будинку.
У постанові від 02.12.2022 про закриття кримінального провадження слідчий ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції В. Хорошковська, закриваючи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України провадження, порушене за заявою ОСОБА_1 , встановила, що в ході досудового розслідування було проведено комплекс слідчо-оперативних заходів, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила дане кримінальне правопорушення. Не встановлено наявність технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і відеозапису, за вище зазначеною адресою. 
Надані Товариством з позовною заявою фотографії не містять відомостей, які достеменно свідчили би про те, що лід, виявлений у багажнику застрахованого ТЗ, впав з даху будинку АДРЕСА_1 .
Частинами 4, 6, 8 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.
Товариство не надало доказів, які у розумінні ГПК України містили би преюдиціальні для цієї справи обставини, зокрема, щодо обставин, на які Товариство посилається на обґрунтування заявлених ним позовних вимог.
Так, ані протокол огляду події, ані письмові пояснення, ані постанова про закриття кримінального провадження, ані фотографії не є тими доказами, які звільняли би Товариство від обов`язку доказувати обставини, покладені на обґрунтування позовних вимог.
Водночас зазначені докази не є такими, на підставі яких можна встановити обставини, що входять до предмету доказування, зокрема, щодо факту, а не імовірності, падіння льоду з даху будинку АДРЕСА_1 на застрахований транспортний засіб.
Окремо колегія суддів зауважує, що ані на момент огляду місця події, ані згодом жодна уповноважена особа не досліджувала дах будинку.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися у вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №904/1017/20).
Так, відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц; п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19).
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у ст. 13 ГПК України, втрачає сенс.
Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів вважає що Товариство не довело факт пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок падіння на нього льоду з даху будинку АДРЕСА_1 , обов`язок прибирання якого, за доводами Товариства, покладений на Підприємство.
Доводи апеляційної скарги про те, що подані позивачем докази у сукупності (протокол огляду місця події, фотоматеріали та особисті пояснення ОСОБА_1 ) свідчать про те, що версія позивача є більш вірогідною, ніж будь-яка інша, і матеріали справи не містять жодних даних про альтернативні причини виникнення пошкоджень, а суд таких не встановив, колегія суддів оцінює критично.
Суд зазначає, що, як встановлено вище, жоден з тих доказів, про які зазначає Товариство, не свідчить про те, що події, про які стверджує Товариство як про такі, що відбулися, дійсно мали місце, а отже Товариство не довело покладені ним на обґрунтування заявлених вимог обставини. Так, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Щодо доводів скаржника про те, що при ухвалені рішення суд першої інстанції формально послався на стандарт «переваги більш вагомих доказів», однак фактично застосував підвищений стандарт доказування, вимагаючи від позивача беззаперечного підтвердження факту падіння льоду саме з даху конкретного будинку, колегія суддів зауважує, що, як вже зазначалося вище, згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно з п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Отже, виконання судом вимог ГПК України не може бути визнано порушенням ним процесуального права навіть у тому випадку, якщо учасник справи не погоджується з наданою судом оцінкою доказам та обставинам справи та висновками суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2026 у справі №911/2178/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2026 у справі №911/2178/25 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287- 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак