Справа № 149/3410/25 
Провадження № 33/801/455/2026
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Менчука Максима Володимировича, законного представника потерпілого ОСОБА_2 – ОСОБА_3 та її представника – адвоката Калачик Наталії Михайлівни, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,
встановив:
Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн, з направленням на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про здійснення фіксації судового провадження технічними засобами. Суд, не дослідивши у судовому засіданні безпосередньо речовий доказ, визнав недопустимим доказом і акт огляду мобільного телефону. Будучи допитаним у судовому засіданні син пояснив, що він першим накинувся на батька, намагаючись відібрати у нього мобільний телефон. За результатами вказаного конфлікту ОСОБА_2 лікарями на предмет наявності тілесних ушкоджень не оглядався, наявність таких ушкоджень не підтверджується матеріалами справи. Конфлікт виник з приводу перегляду сином у телефоні забороненого контенту. У нього не було умислу на вчинення будь-якого домашнього насильства по відношенню до свого сина ОСОБА_4 , а він, як батько, має право та обов`язок обмежувати користування телефоном для забезпечення безпеки, здоров`я та навчання дитини. Судом залишено поза увагою, що в нього був відсутній умисел на вчинення економічного насильства по відношенню до свого сина. У листопаді 2024 року він придбав телефон для свого сина і намір обмежувати дітей у користування майном у нього відсутній. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Менчука М.В., який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, законного представника потерпілого ОСОБА_2 – ОСОБА_3 і її представника – адвоката Калачик Н.М., які заперечували щодо задоволення вимог скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №678643, складеного 19 жовтня 2025 року начальником СЮП ВВГ Хмільницького РВП капітаном поліції Дідухом Ю.О., 18 жовтня 2025 року ОСОБА_1 у с. Філіопіль Хмільницького району на території клубу сімейного відпочинку «Нова Січ» вчинив відносно свого сина ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та економічного характеру, що полягло у застосуванні фізичної сили та відібранні належного останньому мобільного телефону. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.2).
Диспозицією частини другої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, яка була завдана) та причинний зв`язок між діянням та наслідками.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено наступне:
- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3);
- економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4);
- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17).
З аналізу наведених вище норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №678643 від 19 жовтня 2025 року не вказано про завдання (внаслідок вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства) шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 .. 
Завдання такої шкоди потерпілому ОСОБА_2 судом не встановлено і не може бути встановлено, оскільки про це мало бути зазначено уповноваженою на те посадовою особою безпосередньо у протоколі про адміністративне правопорушення.
Наявна у матеріалах справи довідка психолога, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 не підтверджує факт спричинення психічному здоров`ю ОСОБА_2 шкоди, оскільки вказана довідка складена невідомою особою (доказів того, що ОСОБА_5 є психологом разом з довідкою не надано) та вона не має вихідних даних (дати її складення та вихідного номеру). 
Тобто відсутні необхідні елементи об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, економічного характеру повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.
Із матеріалів справи вбачається, що підставою для складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення була заява ОСОБА_3 (його колишньої дружини).
З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення або іншу подію від 18 жовтня 2025 року слідує, що ОСОБА_3 просила притягнути до адміністративної відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 18 жовтня 2025 року у с. Філіопіль Хмільницького району на території розважального комплексу «Нова Січ» вчинив відносно їхнього сина ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та економічного характеру, що полягло у застосуванні сили та відібранні мобільного телефону, який вона придбала за особисті кошти (а.с.4).
У письмових поясненнях від 18 жовтня 2025 року ОСОБА_2 зазначив, що він проживає разом із меншими братами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також мамою ОСОБА_3 .. Так, 18 жовтня 2025 року він з братами та своїм батьком ОСОБА_1 і його цивільною дружиною ОСОБА_8 знаходились у с.Філіопіль Хмільницького району у комплексі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відповідно їм було з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вийнято гостьовий будинок. Під час перебування у будинку разом із братами близько 20 год. 30 хв. до них прийшов батько ОСОБА_9 , який спочатку жартома намагався в нього забрати його мобільний телефон, але згодом попросив у меншого брата ОСОБА_7 , щоб той приніс йому його телефон, на що той погодився та виконав прохання батька. У свою чергу він попросив потім батька повернути, однак той відмовився. На фоні вказаного вище у нього виник конфлікт, під час якого батько ОСОБА_9 застосував до нього силу та відмовився повертати річ. З даного приводу він вирішив зателефонувати матері, однак враховуючи, що у нього не було телефону, він після того, як батько пішов до свого будинку, пішов до адміністрації та попросив зателефонувати до мами, щоб та забрала його. Через деякий час до місця його знаходження приїхали працівники поліції, а згодом мати, оскільки батько зателефонував до поліції та повідомив про його зникнення. У подальшому його було передано матері. Окрім цього може додати, що ніяких погроз на адресу батька він не висловлював та не погрожував, лише повідомив цивільній дружині батька ОСОБА_8 , що не бажає мати з батьком нічого спільного та з ним спілкуватися. Під час даної пригоди батько перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння (а.с.6).
У письмових поясненнях від 18 жовтня 2025 року ОСОБА_1 повідомив, що проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_10 .. Попередньо він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , з якою мають спільних дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У 2022 році він з ОСОБА_3 розлучився, відповідне рішення про розірвання шлюбу було постановлено Вінницьким міським судом. Окрім цього, рішенням органу опіки та піклування Вінницької міської ради було вирішено час, коли йому було дозволено перебувати разом із дітьми та проводити з ними дозвілля, зокрема, 1 та 3 субота щомісяця з 09 год. до 20 год. неділі. Сьогодні, 18 жовтня 2025 року він забрав дітей, а саме ОСОБА_4 з місця проживання у АДРЕСА_1 , а ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від дідуся і бабусі, що мешкають у АДРЕСА_2 . У подальшому він з дітьми та цивільною дружиною поїхали до с. Філіопіль Хмільницького району до комплексу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відповідно, вони вийняли два гостьових будинки для себе і дітей. Близько 20 год. 30 хв., перебуваючи в себе в будинку, він вирішив піти до місця перебування дітей. Зайшовши в будинок, де перебували діти, у нього виник конфлікт із старшим сином, оскільки той переглядав у своєму мобільному телефоні заборонений контент. З даного приводу він відібрав в нього телефон та повідомив, що поверне наступного дня, після чого пішов до свого будиночку. Через деякий час він знову вирішив піти до дітей та поглянути, чим останні займаються. Проте надалі виявив відсутність старшого сина ОСОБА_2 .. З цього приводу він спільно з ОСОБА_10 почали пошуки сина на території закладу та прилеглій до нього території. Однак результат був незадовільний, а тому він звернувся на спецлінію «102» та повідомив про знайдення сина. Але до прибуття працівників поліції місце перебування ОСОБА_2 було виявлено, звернуто до працівників поліції з письмовою заявою про припинення розгляду його повідомлення, оскільки місце знаходження сина було встановлено, той об`єктом злочинних посягань не був. Додав, що під час конфлікту із сином ОСОБА_4 останній накинувся на нього та намагався вчинити бійку, так як він хотів відібрати свій мобільний телефон. Також, коли він запитував в адміністрації будинку про те, чи не бачили вони ОСОБА_4 , останні не повідомляли його про те, що ОСОБА_2 перебуває у них в адміністративному приміщенні (а.с.10).
У суді першої інстанції був допитаний ОСОБА_2 , який підтвердив, що в його телефоні дійсно міститься контент порнографічного характеру, про що матері було відомо.
Із вказаних пояснень слідує, що між ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_4 виникла суперечка (конфліктна ситуація) на фоні перегляду сином забороненого контенту у мобільному телефоні.
Із пояснень батька та позиції захисту вбачається, що ОСОБА_1 забрав телефон у виховних цілях, а не заради того, щоб принизити чи завдати шкоди.
Суд не вправі стверджувати (чи робити висновки) чи правильно батько виховує свого сина. Суд лише досліджує чи процес виховання не перетинає межу дозволеного та розумного, і встановлює наявність чи відсутність в діях батька вини у вчиненні правопорушення, яке йому інкримінують. 
Відібрання батьком телефону у дитини, яка переглядала відео, яке на думку батька шкодить дитині, зокрема її психічному здоров`ю, та погано впливає на характер дитини, його відношення (в тому числі інтимне) до близьких, не може вважатися домашнім насильством. 
Доказів заподіяння шкоди фізичному здоров`ю ОСОБА_2 у матеріалах справи не має. 
Факт написання ОСОБА_3 , яка не була безпосереднім очевидцем конфлікту, заяви про вчинення правопорушення автоматично не стає доказом у справі і не може підтверджувати наявність складу правопорушення у виді домашнього насильства фізичного та економічного характеру відносно її сина.
Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_3 свідком подій, про які йде мова у протоколі про адміністративне правопорушення, не була. 
Пояснення у цивільної дружини ОСОБА_1 та менших його дітей (кожному по сім років), які були безпосередніми свідками подій, які мали місце 18 жовтня 2025 року на території комплексу відпочинку загалом та у будинку, в якому проживали діти зокрема, і які були першими спостерігачами конфлікту працівниками поліції не відбиралися.
Фактично, єдиними доказами у цій справі є пояснення учасників конфлікту, тобто слова сина проти слів батька. Будь-яких доказів, які б робили позицію одного з них більш вірогідною, не має.
Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». 
Згідно вимог ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Справи про адміністративні правопорушення мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).
Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.
При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, лише формально зазначив суть вчиненого правопорушення, яку вказано в протоколі, та перелічив докази без розкриття їх змісту та без проектування їх на обставини даної справи.
Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини, а саме вчинення ОСОБА_1 відносно свого неповнолітнього сина домашнього насильства, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, вказане виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення даного адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало