ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1634/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року (головуючий суддя Сластьон А.О.) 
в адміністративній справі №160/1634/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 22.01.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив: 
-визнати бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка слідує із відповіді ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18.12.2024 №67472-00372/Х-01/8-0400/24, протиправною щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 22.08.2023;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.12.1984 до 08.11.1994 як пільговий стаж, з коефіцієнтом 1,5 за роботу в умовах Крайньої півночі;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 22.08.2023, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ з урахуванням страхового стажу за період роботи з 01.12.1984 до 08.11.1994, як пільгового з коефіцієнтом 1,5 за роботу в умовах Крайньої півночі та з урахуванням довідки про заробітну плату №X-108 від 06.05.2015 при розрахунку індивідуального коефіцієнта зарплати.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказав, що відповідачем при призначенні пенсії не було зараховано в пільговому обчисленні (один рік і шість місяців за один рік роботи) період його трудової діяльності з 01.12.1984 по 08.11.1994 в районах Крайньої Півночі. Також, позивач не погоджується з відмовою відповідача врахувати при розрахунку пенсії відомості довідки про заробітну плату №Х-108 від 06.05.2015. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 01.12.1984 до 08.11.1994 як пільгового стажу, з коефіцієнтом 1,5 за роботу в умовах Крайньої півночі та нездійснення перерахунку пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 22.07.2024 зарахування ОСОБА_1 у пільговому обчисленні кожний рік роботи за 1 рік і шість місяців, тобто застосувавши коефіцієнт 1,5 до періоду роботи з 01.12.1984 до 08.11.1994, як трудовий стаж, вироблений в районі Крайньої Півночі, та здійснити з 22.07.2024 перерахунок та виплату пенсії із врахуванням пільгового обчислення стажу. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за наявності чинних положень Угоди у період трудової діяльності позивача, що гарантували відповідне право на пенсійне забезпечення, позивачу не може бути відмовлено у зарахуванні до його стажу спірних періодів, навіть за умови виходу України із Угоди. Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.12.1984 до 08.11.1994 як пільговий стаж, з коефіцієнтом 1,5 за роботу в умовах Крайньої півночі, за наслідком чого здійснити перерахунок пенсії позивача.
Зауважив, що частиною третьою статті 96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону, відтак дії відповідача щодо неврахування довідки про розмір заробітної плати позивача в умовах Крайньої Півночі, є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства. 
Разом з тим, звернувшись до суду з цим позовом 22 січня 2025, позивач заявив позовні вимоги з 22.08.2023, у зв`язку із чим, з урахуванням визначеного вище висновку, вони можуть бути захищені судом з 22 липня 2024 року - тобто, в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а не з 22 серпня 2023 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні. Зазначає, що на підтвердження періодів роботи з 01.12.1984 року по 08.11.1994 Позивачем не надано письмових трудових договорів або довідку, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Північної.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду не оскаржується.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 року відкрито апеляційне провадження у справи та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.04.2026 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п`ятнадцять днів.
У період з 06.04.2026 до 10.04.2026 суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік.
У період з 14.04.2026 до 15.04.2026 суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , з 22.08.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
06.02.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про надання роз`яснень щодо неврахування стажу за роботу на Крайній Півночі, згідно з відомостями трудової книжки, при призначенні пенсії за віком, та невикористання даних про заробітну плату, згідно з довідкою №X-108 від 06.05.2015, при розрахунку індивідуального коефіцієнта зарплати.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало відповідь на звернення від 13.02.2024 №9403-6320/Х-01/8-0400/24, в якій зазначило, що страховий стаж позивача складає 31 рік 5 місяців 15 днів (зарахований по 31.07.2023), з урахуванням періодів роботи згідно з даними трудової книжки, військового квитка та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 до 08.11.1994 на території російської федерації підстави відсутні.
25.11.2024 позивач повторно звернувся за перерахунком пенсії та просив зарахувати до стажу період роботи з 01.12.1984 до 08.11.1994 як пільговий стаж, з коефіцієнтом 1,5 за роботу в умовах Крайньої півночі. Також, позивач просив врахувати довідку про заробітну плату № X-108 від 06.05.2015 при розрахунку індивідуального коефіцієнта зарплати.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь на звернення позивача від 18.12.2024 №67472-00372/Х-01/8-0400/24, в якій повідомлено, що за інформацією відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг пенсійна справа позивача щодо визначення стажу перевірена та приведена у відповідність з 22.08.2023. Страховий стаж зарахований по 31.07.2023 та складає 34 роки 05 місяців 15 днів.
Коефіцієнт страхового стажу, з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, складає 0,34417.
Пенсію обчислено з урахуванням індивідуальних відомостей про застраховану особу з 01.06.2001 до 31.07.2023.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування стажу як пільгового із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, неврахування довідки про заробітну плату при розрахунку індивідуального коефіцієнта зарплати.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (Порядок №637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. 
Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.
Пунктом 7 Порядку №637 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. 
Відповідно до пункту 7 параграфу «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Пункт 3 Порядку №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
При цьому, пункт 7 Порядку №637 доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Отже, вказана норма встановлює право, а не обов`язок щодо надання договорів або інших документів, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Як наслідок, спростовуються доводи відповідача, що позивачем не надано письмових трудових договорів або довідку, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Північної.
При цьому, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967 року.
Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10.02.1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: 
зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. 
Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: 
зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
З огляду на системний аналіз вказаних положень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:
1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;
2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Отже, для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. 
Таким чином, достатньо одного із перерахованих документів для підтвердження пільгового стажу, а не їх сукупності.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.02.2021 у справі №266/258/16-а, від 18.06.2020 у справі №537/1415/17, від 18.06.2020 у справі №140/1319/16-а, від 10.09.2019 у справі № 348/2208/16-а, які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. матеріалами справи підтверджується, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач працював в період з 01.12.1984 до 08.11.1994 у Спеціалізованому управлінні №56, яке знаходилося на території Крайньої Півночі.
Окрім того, зазначені відомості про періоди роботи позивача з 01.12.1984 до 08.11.1994 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, підтверджуються архівною довідкою від 06.05.2015 №Х-106, що також містяться в матеріалах даної адміністративної справи. Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що робота в умовах Крайньої Півночі надає певні пільги при оформленні пенсії.
Так, особи, які до 1 січня 1991 року працювали в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР та місцевостях, прирівняних до них, а також на острові Шпіцберген, та у разі поширення на таких осіб відповідних пільг, мають право на достроковий вихід на пенсію за віком. 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач з 22.08.2023 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV).
15.01.1993 року набула чинності Тимчасова Угода між Урядом України та Урядом рф про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення. 
Цією Угодою було чітко регламентовано умови набуття права на пенсію особами, які працювали на в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі та надано право дострокового виходу на пенсію.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Тимчасової Угода між Урядом України та Урядом рф про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком):
чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років,
жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.
Слід зазначити, що ця пільга застосовується при обчисленні страхового стажу набутого особою за періоди до 1 січня 1991 року та безпосередньо впливає на збільшення розміру пенсії.
Водночас, в силу пункту 5 Розділ XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Отже, пільгове обчислення страхового стажу за роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до неї (колишнього СРСР) застосовується до 01.01.1991 року, при цьому з 01.01.1991 року пільгове обчислення страхового стажу не проводиться.
Тому такий стаж (з 01.01.1991 року) зараховується у звичайному (не пільговому) обчисленні.
Таким чином, стаж роботи в зазначеній місцевості може враховуватися в загальному порядку (не пільговому).
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що записами трудової книжки позивача підтверджується, що позивач працював в період з 01.12.1984 до 08.11.1994 у Спеціалізованому управлінні №56, яке знаходилося на території Крайньої Півночі (а.с.22-25).
Т.т. позивач працював на території Крайньої Півночі після 01.01.1991 (до 08.11.1994).
Окрім того, зазначені відомості про періоди роботи позивача з 01.12.1984 до 08.11.1994 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, підтверджуються архівною довідкою від 06.05.2015 №Х-106, що також містяться в матеріалах даної адміністративної справи (а.с.26-30).
Вказана робота є роботою в умовах районів Крайньої Півночі, тому пенсія позивача може бути обчислена в пільговому порядку за період до 01.01.1991 року.
Натомість після 01.01.1991 року така робота не підлягає пільговому обрахуванню на підставі норм, що викладені вище.
Таким чином стаж роботи позивача до 01.01.1991 року має бути зарахований у пільговому порядку, натомість після 01.01.1991 стаж роботи позивача має бути зарахований в загальному порядку.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що питання пільгового застосування періодів роботи в умовах районів Крайньої Півночі при нарахуванні пенсії неодноразово досліджувалося в рішеннях Верховного Суду, а саме зазначалося, що відсутні правові підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи після 01.01.1991 року (Постанова Верховного Суду від 17.01.2023 справа №211/1910/17).
Натомість, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначені норми та практику Верховного Суду, чим припустився помилкового висновку про можливість зарахування в пільговому обчисленні періоду роботи позивача після 01.01.1991 року.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо зарахування роботи за період після 01.01.1991 року до 08.11.1994 року на умовах Крайньої Півночі - підлягає скасуванню. 
Зазначений період роботи може зараховуватися до стажу не в пільговому, а в загальному порядку.
Так, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року (пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Вказана правова норма встановлює порядок зарахування стажу роботи у районах Крайньої Півночі.
Верховний Суд вже розглядав справи, правовідносини в яких є подібними до правовідносин у цій справі. 
Зокрема у постанові від 30.05.2019 року у справі №348/2974/14-а Верховний Суд дійшов таких висновків:
«…частиною 3 статті 96 Закону №1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.
Крім того, колегія суддів зазначає, що ні Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, ні Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту».
Подібних висновків дійшов Верховний Суд також, у постановах від 07.06.2018 року у справі №345/3172/17, від 26.09.2018 року у справі №671/86/15-а, від 16.07.2019 у справі №348/1724/17, від 28.11.2019 у справі №348/400/17, від 16.11.2022 року у справі №345/4007/17.
Також, питання неврахування при здійсненні розрахунку пенсії північної надбавки було предметом розгляду Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, яка в постанові від 09.10.2019 року у справа №489/5283/16-а дійшла висновку, що законодавством не передбачено право осіб на врахування до заробітку, з якого обчислюється пенсія, північної надбавки, яку отримували особи під час роботи в районах Крайньої Півночі.
Факт сплати роботодавцем позивача страхових внесків із вказаних сум виплаченої надбавки в даному випадку жодного значення для вирішення спору не має.
Підстави для відступу від цих правових висновків у справі, що розглядається відсутні.
При цьому, посилання суду першої інстанції на норми Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року як підставу пільгового обрахування пенсійного стажу (після 01.01.1991) є необґрунтованими, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Постановою КМУ від 29.11.2022 р. №1328 Київ «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено: 
Вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 р. у м. москві.
При цьому, положення Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом рф про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 лише надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.
Слід взяти до уваги, що ні в Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обчислення стажу за роботу в умовах районів Крайньої Півночі в пільговому порядку може бути здійснено лише за період до 01.01.1991 року.
За змістом статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. З цього Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав для оформлення пенсії трудову книжку, архівну довідку з інформацією про роботу за період з 01.12.1984 до 08.11.1994 в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі, достовірність яких не викликає сумніву.
Отже, позивач має право на врахування в пільговому обчисленні періодів роботи в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі з 01.12.1984 року по 01.01.1991 року.
Натомість після 01.01.1991 року відсутні підстави для врахування в пільговому обчисленні роботи позивача в районі Крайньої Півночі, такий стаж роботи може зараховуватися в загальному порядку.
Оскільки позивач просив в позові пільгове обчислення також за період з 01.01.1991 по 08.11.1994 року, тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.
Водночас, виходячи з того, що матеріалами справи підтверджується робота позивача в умовах Крайньої Півночі з 01.01.1991 року по 08.11.1994 року, тому цей стаж має бути зарахований до стажу, що дає право на пенсію (в загальному, а не пільговому обчисленні).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість задоволення позовних вимог про зарахування після 01.01.1991 року періодів роботи позивачки на умовах районів Крайньої Півночі в пільговому обчисленні.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 22.07.2024 року в межах 6-ти місячного строку звернення до суду, що передбачений ч.2 ст. 122 КАС України.
Позивач просила задовольнити позов, починаючи з 22.08.2023 року.
Однак, вимоги позивача за період з 22.08.2023 року по 21.07.2024 слід залишити без розгляду згідно ст. 122, 123 КАС України.
Суд першої інстанції не зазначив про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме за період з 22.08.2023 року по 21.07.2024.
При цьому суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність та зобов`язав відповідача обчислити в пільговому порядку період роботи позивача з 01.01.1991 по 08.11.1994, з чим колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з підстав, що зазначено вище.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції. 
Вищезазначене є мотивом для часткового врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача та норми законодавства України, що регулює дані правовідносини частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його зміни.
Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року – змінити, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини в наступній редакції.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення ОСОБА_1 з 22.07.2024 перерахунку пенсії за роботу в умовах Крайньої Півночі з 01.12.1984 по 01.01.1991 у пільговому обчисленні.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 22.07.2024 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з обчисленням стажу його роботи в районі Крайньої Півночі з 01.12.1984 по 01.01.1991 у пільговому обчисленні.
Позовні вимоги за період з 22.08.2023 року до 21.07.2024 - залишити без розгляду
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили 21.04.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко