Київський апеляційний суд 

П О С Т А Н О В А 

І м е н е м У к р а ї н и 

14 травня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_1 - особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника Харчука О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кузьміна Є.О. на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2024 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Як встановив суд, 14 жовтня 2024 року о 23 годині 34 хвилини ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем "BMW 523i" д/н НОМЕР_2 на бульв. Лесі Українки, 30 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовилася, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі захисника Кузьміна Є.О. з доповненнями захисника Харчука О.П. зазначається про недотримання суддею місцевого суду завдань провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Так, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що поліцейські виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, що, у свою чергу, давало б підстави для направлення її на огляд у встановленому законом порядку.
Також, як стверджує захисник, посилаючись на запис портативних відеореєстраторів поліцейських, останні спровокували ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я шляхом повідомлення, що вона має право відмовитися від огляду на стан сп`яніння та пройти його самостійно протягом двох годин, а також, що огляд в закладі охорони здоров`я передбачає застосування такого ж спеціального технічного засобу "Drager". Оскільки за приписами ст.266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008(далі - Порядок), та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція), огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, це виключає можливість самостійного звернення особи до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння та використання в подальшому результатів такого огляду як належних та допустимих доказів. Ці обставини достеменно усвідомлювали поліцейські, а тому їхні дії свідчать про провокацію, адже особа сприймає варіант самостійно пройти огляд як законну альтернативу і не усвідомлює протиправність своїх дій. Також згідно з ч.6 ст.266 КУпАП, п.15 розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. З відповіді на адвокатський запит за підписом директора КНП "Київська міська наркологічна клінічна лікарня "Соціотерапія" № 1838 від 05.12.2023 вбачається, що на балансі лікарні є хроматограф газовий і відповідно до переліку вимірювальних можливостей клінічно-діагностичної лабораторії вона має можливості для кількісного визначення етанолу (кров венозна (плазма), сеча) методом газорідинної хроматографії (ГРХ). Таким чином результати медичного огляду вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку. В цьому контексті захисник цитує окремі абзаци з постанови Верховного Суду від 24.04.2020 у справі № 823/1022/16, а також положення Інструкції, в яких вказується, які біологічні середовища можуть бути об`єктом лабораторного дослідження, постанови Київського апеляційного суду, ухвалені за наслідками апеляційного розгляду, та посилається на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішеннях у справах "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Раманаускас проти Литви", "Баннікова проти Росії", в яких зазначено, що підбурювання до вчинення правопорушення буде мати місце, коли працівники поліції з метою встановлення правопорушення, тобто збирання доказів та подальшого притягнення особи до відповідальності, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення правопорушення, яке в іншому випадку не було би вчинене. Тож, притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання зі сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а докази, здобуті внаслідок підбурювання, визнаються недопустимими. 
Крім того, захисник описує процедуру огляду водія на стан сп`яніння, передбачену ст.266 КУпАП, Порядком та Інструкцією, і наголошує на тому, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Відеозаписом та іншими доказами не зафіксовано чітку відмову ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, яка полягає у відмові від законного порядку огляду, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності.
До того ж, обов`язковою умовою вимоги поліцейського пройти огляд є наявність підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними п.4 розділу І Інструкції. У протоколі поліцейський вказує про наявність у ОСОБА_1 таких ознак сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, з чим захисник не погоджується і вважає, що ці твердження спростовуються записом портативного відеореєстратора. Тож, робить висновок, що направлення ОСОБА_1 на огляд є безпідставним та протиправним, а тому у неї не виникало обов`язку пройти огляд, що також виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності. 
Захисник звертає увагу, що відповідно до п.8 розділу ІІ Інструкції у разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, особа направляється на огляд до закладу охорони здоров`я, і у такому разі складається направлення суворої форми, яка наведена в додатку 1 до Інструкції. У той же час, в порушення вимог Інструкції поліцейські не ознайомлювали ОСОБА_1 з направленням та не пропонували їй пройти огляд на стан сп`яніння згідно з таким направленням. Також ОСОБА_1 не була відсторонена від керування транспортним засобом і транспортний засіб не було тимчасово затримано, що передбачено ч.ч.1, 7 ст.266 КУпАП та п.1 розділу ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, Порядком тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1102 від 17.12.2008, і здійснюється у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП. 
Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення, то з урахуванням практики ЄСПЛ, зокрема, висновку в рішенні у справі "Карелін проти Росії", він не може визнаватись доказом у справі про адміністративне правопорушення. 
Також захисник викладає висновки з низки рішень Конституційного Суду України, стверджуючи про наявність підстав для застосування аналогії закону, зокрема, ст.69 КК України і накладення на ОСОБА_1 більш м`якого стягнення, ніж передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому звертає увагу на введення в Україні воєнного стану, наявність на утриманні ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей, яких вона виховує самостійно, у зв`язку з чим посвідчення водія необхідне їй для виконання батьківських обов`язків, які серед іншого полягають і у тому, щоб забирати дітей зі школи, відвозити їх на гуртки та в секції. 
З урахуванням викладеного просить постанову судді місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення або вирішити питання про можливість застосувати аналогію закону і накласти на ОСОБА_1 стягнення із застосуванням ст.69 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Вислухавши пояснення захисника і ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав. 
Вивченням матеріалів справи встановлено, що суддя місцевого суду згідно зі ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.
Такими доказами є дані, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено раніше; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; записі портативного відеореєстратора поліцейського. 
Оскільки вказані докази узгоджуються між собою, суд правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків.
У відповідності з вимогами ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Така сама процедура огляду передбачена п.п.3, 6 Порядку п.п.6, 7 розділу І Інструкції. 
Згідно з п.3 розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу про адміністративне правопорушення, направлення та відеозапису вбачається, що підставами для огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння слугували такі ознаки, як запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук. На запитання поліцейського ОСОБА_1 сама повідомила про вживання мартіні. У зв`язку з цим доводи в апеляційних скаргах про відсутність підстав для проведення огляду надумані. 
Не вбачається в діях поліцейських і провокації до відмови пройти огляд. Відеозаписом підтверджується, що поліцейський неодноразово пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням газоаналізатора "Drager" і, навпаки, наполягає на його проходженні, що мотивує тим, що оскільки, як говорить ОСОБА_1 , вона вжила один мартіні, то стан алкогольного сп`яніння може і не підтвердитись, і тоді вона поїде далі. Після цього поліцейський неодноразово пропонує пройти огляд у закладі охорони здоров`я, якщо ОСОБА_1 їм не довіряє. Право відмовитися від огляду ніхто їй не роз`яснював, а натомість її було попереджено, що за відмову від огляду буде складено протокол. На неодноразові запитання, чи буде вона проходити огляд на стан сп`яніння у запропонованих варіантах, ОСОБА_1 постійно відповідає, що готова залишити автомобіль на місці зупинки та віддати ключі поліцейським, яких просить притягнути її до відповідальності за інші порушення Правил дорожнього руху. Отже, незважаючи на відсутність чіткої відмови пройти огляд в закладі охорони здоров`я, поліцейські вірно розцінили її поведінку як відмову пройти огляд. 
Дійсно, на запитання пасажира ОСОБА_1 поліцейський відповів, що та може пройти огляд самостійно протягом двох годин, що є неправильним. Однак це мало б сенс, якщо б ОСОБА_1 скористалася порадою, сприйнявши такий варіант як законну альтернативу, чого нею зроблено не було. Тож, підставою для відмови від огляду були не дії поліцейських, а усвідомлення ОСОБА_1 тієї обставини, що перед тим, як керувати автомобілем, вона вживала алкоголь, а тому перебуває в стані сп`яніння. Також у поліцейського відсутній обов`язок роз`яснювати процедуру огляду у лікаря-нарколога, який включає в себе проведення лабораторного дослідження, в тому числі методом газорідинної хроматографії (ГРХ). 
Не ґрунтуються на вимогах закону та інших нормативно-правових актів і твердження захисника стосовно неналежного направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Зазначення у п.6 Порядку, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, та у п.8 розділу ІІ Інструкції, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції, не означає, що це направлення вручається водієві або надається йому для ознайомлення, на відміну від інших документів, які відповідно до вимог Інструкції підлягають саме врученню, як то акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.10 розділу ІІ, п.19 розділу ІІІ Інструкції).
Відсутність у справі доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом або тимчасового затримання транспортного засобу не можуть слугувати підставами для скасування постанови судді та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. До того ж, тимчасове затримання транспортних засобів не застосовується у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ст.130 КУпАП.
Разом з тим, у неї було тимчасово вилучено посвідчення водія, тобто застосований захід забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачений ст.2651 КУпАП, який застосовується у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Щодо посилань захисника на постанови Верховного Суду та Київського апеляційного суду варто зауважити, що вони є судовими рішеннями в інших справах, прийнятими за наслідками касаційного та апеляційного розгляду, з яких захисник цитує окремі абзаци, вириваючи їх із загального контексту. Ці судові рішення не є джерелами права і не містять висновків щодо застосування норм права, які згідно з ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" могли б враховуватись.
Посилання ж на рішення ЄСПЛ є абсолютно формальними, оскільки суд, розглядаючи справу, формулювання суті правопорушення, яка вказана у протоколі, не змінював і докази на підтвердження винуватості особи самостійно не збирав. Саме про такі порушення йдеться в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії".
Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.
Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті. 
Аналогія закону - це юридичний метод вирішення ситуацій, коли спірні правовідносини прямо не врегульовані жодним законом. У такому разі суд застосовує правову норму, яка регулює найбільш подібні за змістом суспільні відносини. Мета адміністративного стягнення, види адміністративних стягнень, які можуть застосовуватись за вчинення адміністративних правопорушень, порядок їх накладення чітко передбачені главами 3 і 4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який жодних прогалин з цього питання не має. А тому підстави для застосування до ОСОБА_1 положень ст.69 КК України з тим, щоб не застосовувати до неї стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, відсутні. 
Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Кузьміна Євгена Олександровича з доповненнями захисника Харчука Олександра Петровича залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року, якою на  ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського 

апеляційного суду Т.М. Тютюн