Справа № 354/1590/25 
Провадження № 33/4808/302/26 
Категорія ст.124 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Підлуського В.Д.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Підлуського В.Д. на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто в дохід держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень, 60 копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 13.12.2025 о 21 год. 15 хв. в с.Татарів по вул. Незалежності (мийка Lux Wash) Надвірнянського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки Lexus LX460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкоду автомобілю AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який розпочав маневр обгону та допустила зіткнення із вказаним транспортним засобом у результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
На вищевказане судове рішення захисником адвокатом Підлуським В.В. подано апеляційну скаргу в якій останні просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, не надав належної оцінки сукупності доказів, які містяться в матеріалах провадження, не спростував доводи захисту щодо невинуватості у вчиненні правопорушення та допустив неповноту судового розгляду.
Зокрема, зазначає що суд першої інстанції не допитав судовому засіданні потерпілого ОСОБА_2 , який був безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди, хоча врахував його письмові пояснення, які були долучені до матеріалів провадження. 
Вважає, що поліцейський Секердей М.С., який склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП, діяв в незаконно, оскільки неправильно встановив фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди та за відсутності належних правових підстав безпідставно склав протокол про адміністративне правопорушення. 
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив стороні захисту у задоволенні письмових клопотань про призначення судової автотехнічної експертизи та комплексної фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи, що позбавило ОСОБА_1 довести свою невинуватість у вчиненні правопорушення.
Звертає, увагу на те, що ОСОБА_1 долучено до матеріалів провадження відеозапис з камери спостереження автомийки на якому зафіксовано момент зіткнення транспортних засобів, що дозволяє встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди та прийти до висновку що на автомобілі марки Lexus LX460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , завчасно був увімкнений лівий світловий показник повороту.
Зазначає, що відеозаписом зафіксовано рух вантажного автомобіля позаду автомобіля марки Lexus LX460, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рух автомобіля марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який на момент появи у межах оглядовості камери, рухається лівою смугою руху з прискоренням швидкості. 
Звертає увагу, що зіткнення транспортних засобів відбувається в той час, коли водій автомобіля марки Lexus LX460 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 безпосередньо починає виконання повороту ліворуч. 
До початку судового розгляду на адресу Івано-Франківського апеляційного суду надійшли письмові пояснення від потерпілого ОСОБА_2 , які за своїм правовим змістом є запереченням на подану апеляційну скаргу та в яких останні зазначає про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. 
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку що водій ОСОБА_1 , не переконавшись у безпечному здійсненні маневру повороту ліворуч, не пропустила транспортний засіб, який рухався по зустрічній смузі руху здійснюючи маневр обгону, який не був заборонений правилами дорожнього руху у даній дорожній обстановці, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів.
Вважає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, ї схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та даними протоколу про адміністративне правопорушення.
Вважає, що доводи ОСОБА_1 про те, що він рухався з перевищенням швидкості руху та допустив інші порушення правил дорожнього руху є голослівними, нічим не підтверджується і спростовуються матеріалами, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Просив розглянути провадження без його участі.
В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд провадження. 
Апеляційний суд враховує, що учасники самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших учасників судового розгляду під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений як і інші учасники судового розгляду, може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Враховуючи наведене апеляційний суд вважав, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі потерпілого ОСОБА_2 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник адвокат Підлуський В.В. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду та ухвалити нову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП закрити за відсутнічстю складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Зокрема, діючий Кодекс України про адміністративні правопорушення був прийнятий за часів панування радянської системи регулювання суспільних відносин, що була спрямована на побудову тоталітарної моделі держави, в якій не було місця для справжніх демократичних цінностей, поваги до прав та свобод громадян, визначених Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. 
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки остання, керуючи транспортним засобом марки Lexus LX460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , діяла у відповідності до вимог ПДР України, оскільки рухаючись з незначною швидкістю руху, завчасно увімкнула лівий поворот та переконалась у безпечності виконання такого маневру. Вважають, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винуватий ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись з явним перевищенням дозволеної швидкості руху, розпочав здійснювати обгін з порушенням ПДР України, незважаючи на те, що транспортний засіб, який рухався попереду завчасно повідомив про виконання повороту ліворуч. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ЕПР1 №540354 від 13.12.2025 відповідно до якого ОСОБА_1 звинувачукється в тому, що 13.12.2025 о 21 год. 15 хв. в с.Татарів по вул. Незалежності (мийка Lux Wash) Надвірнянського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки Lexus LX460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкоду автомобілю AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який розпочав маневр обгону та допустила зіткнення із вказаним транспортним засобом у результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим допустила порушення вимог п.10.1 та п. 14.3 ПДР України. 
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою –інспектором ВП №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Секердей М.С., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Яремчанському міському, про що свідчить його власноручний підпис. 
У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші. 
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, перед поворотом ліворуч не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкоду автомобілю, який розпочав маневр обгону та допустила зіткнення із вказаним транспортним засобом, чим допустила порушення вимог п.10.1 та п. 14.3 ПДР України, у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні сукупності доказів, які він проаналізував за належністю, допустимістю та достовірністю прийшов до обґрунтованого та мотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. 
Так, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги показання ОСОБА_1 , яка показала, що 13.12.2025 о 21:15 год. їхала разом із Турчин на мийку у с. Татарів. Біля заправки ОККО рухалась зі швидкістю близько 50 км/год, попередньо включила лівий покажчик повороту, проїжджаючи магазин АТБ. Позаду неї їхав вантажний автомобіль з причепом, а позаду нього автомобіль AUDI Q7, водій якого хотів обігнати вантажівку та її автомбіль і спричинив ДТП. Водій вантажівки призупинився, тому що, як він сказав, побачив покажчик повороту. При повороті вона рухалась зі швидкістю 30 км/год, а водій автомобіля AUDI Q7 їхав на великій швидкості, коли вона побачила його, він уже спричинив ДТП. Перед початком повороту вона дивилась у дзеркало у салоні та у ліве дзеркало чи можна робити маневр, на дорозі нікого не було, обгін водій AUDI Q7 ще не здійснював, почав виконувати маневр, коли вона повернула і врізався у неї на великій швидкості.
В суді першої інстанції та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала аналогічні пояснення та стверджувала, що завчасно подала світловий сигнал повороту ліворуч та під час виконання маневру повністю переконалась у безпечності такого маневру. 
Відповідно до п. 9.2. ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою, перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Разом з тим, включення показника повороту згідно з Правилами дорожнього руху означає, що водій має намір здійснити маневр, але це не дає йому переваги перед іншими учасниками руху та не позбавляє обов`язку переконатись, що виконання такого маневру буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Так, відповідно до п.10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Разом з тим, пояснення ОСОБА_1 стосовно того, що під час виконання маневру повороту ліворуч вона переконалась у безпечності своїх дій не відповідають дійсності та повністю спростовуються сукупністю доказів, які долучені до матеріалів провадження, відповідно до яких дорожньо-транспортна пригода сталась саме під час виконання водієм транспортного засобу марки Lexus LX460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повороту ліворуч. При цьому, під виконанням маневру повороту ліворуч необхідно розуміти саме зміну напрямку руху транспортного засобу, а не подання світлового сигналу про намір здійснити такий маневр. 
Апеляційний суд вважає технічно неспроможними доводи про те, що на момент виконання повороту ліворуч ОСОБА_1 , водій транспортного засобу марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ще не почав виконувати обгін ф не перебував на смузі зустрічного руху. 
Зокрема, зі змісту пояснень ОСОБА_1 , які в цій частині повністю узгоджуються з сукупністю інших доказів по справі, вбачається, що водій автомобіля AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 здійснюючи обгін вантажного транспортного засобу, який рухався за автомобілем марки Lexus LX460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на смугу зустрічного руху та не повертаючись на свою смугу руху, продовжив здійснювати обгін її транспортного засобу. Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Lexus LX460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , мала технічну можливість відвернути вчинення дорожньо-транспортної пригоди шляхом належного виконання вимог п.10.1 ПДР України, однак перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та розпочала виконувати поворот ліворуч, незважаючи на те, що на цей час водій транспортного засобу марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вже виконував обгін транспортних засобів та перебував на зустрічній смузі руху, рухаючись зі швидкістю, яка значно перевищувала швидкість руху транспортного засобу під її керуванням. 
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України (далі за змістом ПДР України), передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 14.3 ПДР України визначено, що водієві транспортного засобу, якого обганяють, забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 10.3, 14.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортної пригодою. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 і суд не надає оцінки діям водія ОСОБА_2 щодо порушення ним Правил дорожнього руху України, оскільки така правова оцінка його дій може бути надана тільки в межах відповідного провадження за обвинуваченням у вчиненні відповідного правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю підтверджується відеозаписом з камери спостереження автомийки, яким зафіксовано момент зіткнення транспортного засобу марки Lexus LX460 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Суд обґрунтовано зазначив, що вказаний відеозапис дозволяє встановити, що зіткнення відбулось на ділянці дороги, де нанесена переривчаста лінія дорожньої розмітки. При цьому, в момент, коли у межах оглядовості камери з`являється автомобіль Lexus LX460, то на зазначеному транспортному засобі дійсно увімкнутий лівий світловий покажчик повороту. Вищевказаним відеозаписом також зафіксовано рух вантажного автомобіля позаду автомобіля марки Lexus LX460 та рух автомобіля марки AUDI Q7, який на момент появи у межах оглядовості камери, рухається по зустрічній смузі руху у попутному напрямку, здійснюючи обгін транспортних засобів. Зіткнення транспортних засобів відбувається в той момент, коли водій автомобіля марки Lexus LX460 безпосередньо починає виконання повороту ліворуч. 
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що схемою місця ДТП від 13.12.2025 року зафіксовано місце зіткнення, розташування транспортних засобів, причетних до ДТП та наявні пошкодження. Зі схеми вбачається, що ДТП відбулась на дорозі, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, які розділені переривчастою лінією дорожньої розмітки. Транспортний засіб марки Lexus LX460, реєстраційний номер НОМЕР_3 після зіткнення перебував з лівої сторони дороги неподалік автомийки LuxWash. Передня його частина знаходилась на тротуарі, розвернута у напрямку руху у сторону м. Яремче, а задня частина знаходилась на проїзній частині дороги. Автомобіль марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебував з правої сторони дороги на узбіччі, розвернутий передньою частиною у напрямку руху у сторону м. Яремче, а його ліва задня частина знаходилась на проїзній частині. Відстань від правого заднього колеса автомобіля Lexus LX460 до лівого заднього колеса автомобіля AUDI Q7 становила 78,30 м. На схемі відображено, що у місці ДТП дорога є рівною, безпосереднє місце зіткнення, наявність гальмівного шляху, слідів осипу чи конструктивних уламків автомобілів на схемі ДТП не відображено. У результаті ДТП в автомобілі Lexus LX460 пошкоджене крило, бампер передній, ліва передня фара, нижня тяга, рульова тяга, поворотний кулак, передні ліві двері; в автомобілі AUDI Q7 пошкоджені передній бампер, крило, фара, права передня дверка, права стійка. Зазначена схема місця ДТП підписана учасниками пригоди, які відповідно погодилися з даними, зазначеними у ній та не містить будь-яких зауважень щодо її змісту.
Зі змісту матеріалів справи та мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд першої інстанції допитав в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_4 та інспектора ювенальної превенції ВП №1(м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Яворського І.І. пояснення яких додатково доводять правильність висновків суду першої інстанції про правильність встановлених судом фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для призначення судом судової автотехнічної експертизи, оскільки суд не має відповідних повноважень для призначення такої експертизи, яка за своїм змістом спрямована на отримання додаткових доказів, які у відповідності до принципу змагальності сторін повинні бути надані сторонами. Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.
Разом з тим, призначення експертизи пов`язано із необхідністю встановлення певних вихідних даних, які повинні бути надані експерту, що може бути розцінено стороннім спостерігачем , як ознака упередженості та необ`єктивності розгляду провадження судом. 
Апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, перед поворотом ліворуч не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкоду автомобілю, який розпочав маневр обгону та допустила зіткнення із вказаним транспортним засобом у результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження, чим вчинила правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_1 та в межах встановленого законом строку наклав на неї відповідне стягнення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника адвоката Підлуського В.В.. залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Підлуського В.Д. залишити без задоволення.
Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв