ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/1018/26 
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕ-АЛКО" 
до 1) Російської Федерації в особі Міністерства оборони Російської Федерації; 
2) Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації 
про солідарне стягнення 4 962 874, 00 євро,
Суддя Антонова В.М.
Секретар судових засідань Бойченко С.І.
Представники учасників справи:
від позивача: Токарев Г.Я.;
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився;
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Стислий виклад позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "САНТЕ-АЛКО" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до російської федерації в особі міністерства оборони російської федерації (надалі – відповідач-1) та міністерства юстиції російської федерації (надалі – відповідач-2) про солідарне стягнення 4 962 874, 00 євро збитків.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті збройної агресії російської федерації проти України, яка розпочалася 24.02.2022, та як наслідок 12.02.2025 потрапляння боєприпасів та (або) їх уламків в офісно-складський комплекс, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Хотів, вулиця Промислова, 3Б, літера А та перебував у позивача на праві суборенди, сталася пожежа, якою знищено нежитлове приміщення з належним позиву майном. 
2. Стислий виклад позицій відповідачів
Відповідачі у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзиву на позов, тобто не скористалися наданими їм процесуальними правами, передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України.
3. Процесуальні дії в справі
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.04.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕ-АЛКО" залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.
15.04.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №911/1018/26, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 26.05.2026.
До повномасштабної військової агресії російської федерації проти України порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території російської федерації регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - постанову Верховної Ради України «Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 19.12.1992 шляхом направлення доручення компетентному суду або іншому органу російської федерації.
У зв`язку з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», за зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.
Згідно листа Міністерства юстиції України № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.
Крім того, у зв`язку з агресією з боку росії та введенням воєнного стану АТ «Укрпошта» з 24.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з російською федерацією.
Міністерство юстиції України листом № 91935/114287-22-22/12.1.1 від 06.10.2022 щодо вручення судових документів резидентам російської федерації в порядку ст. 8 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року повідомило, що за інформацією МЗС України (лист № 71/14-500-77469 від 03.10.2022) 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території рф та діяльність її дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікація МЗС з органами влади рф за посередництва третіх держав також не здійснюється.
05.02.2023 набрав чинності Закон України № 2855-IX від 12.01.2023 «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» згідно якого Верховною Радою України постановлено вийти з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20.03.1992 та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2889-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 9, ст. 66).
За наведених обставин, суд не має можливості для направлення ухвал суду ані безпосередньо на адресу відповідача, ані шляхом направлення доручення, ані іншими дипломатичними каналами, у зв`язку з чим єдиним належним повідомленням відповідача у справі про розгляд справи та дати судових засідань є розміщення оголошень на сайті Судової влади України.
Відповідачі повідомлялись про розгляд справи шляхом розміщення оголошень на сайті Судової влади України.
У підготовче засідання 26.05.2026 з`явився представник позивача, відповідачі в засідання не з`явилися.
Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, протокольною ухвалою Господарського суду Київської області від 26.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2026.
У судове засідання 16.06.2026 з`явився представник позивача, відповідачі в засідання не з`явилися.
Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.
Суд зауважує, що він надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.
Суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати спір за наявними матеріалами.
Представник позивача в судовому засіданні 16.06.2026 надав пояснення по суті позовних вимог та просив позов задовольнити повністю.
У судовому засіданні 16.06.2026 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено скорочене рішення.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Товариство з обмеженою відповідальністю «САНТЕ-АЛКО» (позивач) є юридичною особою, що зареєстровано відповідно до законодавства України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24.11.2004, видами економічної діяльності якого є: 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) 11.01 Дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв 11.02 Виробництво виноградних вин 46.17 Діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 46.34 Оптова торгівля напоями 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах 49.41 Вантажний автомобільний транспорт 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду) 52.24 Транспортне оброблення вантажів 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування 56.30 Обслуговування напоями 73.11 Рекламні агентства 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки 77.40 Лізинг інтелектуальної власності та подібних продуктів, крім творів, захищених авторськими правами 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у. 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту 52.10 Складське господарство.
02.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ХОТ-СТОК» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №01-04/2023, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає для здійснення діяльності, передбаченої п.2.1. договору, в строкове платне користування, а саме до 31.03.2026, на умовах, визначених цим договором, нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Хотів, вулиця Промислова, 3Б, літера А, а саме:
- частина складських приміщень, загальною площею 8 674,77 кв.м;
- частина складських приміщень, яка обладнана холодильною камерою, загальною площею 192, 50 кв.м;
- частина офісних приміщень, загальною площею 145,94 кв.м;
- загальна площа приміщень, що орендуються, складає: 8 990,99 кв.м.
Орендодавцем та орендарем 01.13.2024 підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення до договору оренди нежитлового приміщення №01-04/2023 від 01.04.2023.
01.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» (орендар) та позивачем (суборендар) укладено договір суборенди нежитлового приміщення №01-11/2024 відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар приймає для здійснення діяльності, передбаченої п.2.1. договору, в строкове платне користування, а саме до 31.03.2026, на умовах, визначених цим договором, нежитлові пиміщення, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, село Хотів, вулиця Промислова, 3Б, Літера А, а саме:
- частини складських приміщень (не обладнаних холодильною камерою), загальною площею 2 244,50 кв. м;
- частина офісних приміщень, загальною площею 105,86 кв.м;
- частина складських приміщень, які обладнані холодильною камерою, загальною площею 192,50 кв.м.
Загальна площа приміщень, що суборендується, складає 2 542,86 кв.м.
01.11.2024 між орендарем та позивачем підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення до договору суборенди нежитлового приміщення №01-11/2024 від 01.11.2024.
У подальшому, враховуючи повне знищення об`єкту суборенди внаслідок його руйнування, завданими воєнними діями, 12.02.2025 орендарем та позивачем укладено додаткову угоду про дострокове розірвання договору суборенди нежитлового приміщення №01-11/2024 від 01.11.2024.
Позивач здійснює діяльність у сфері оптової торгівлі алкогольними напоями на підставі ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), реєстраційний номер 990208202200025 від 10.05.2022, виданої Головним управлінням ДПС у м. Києві.
Відповідно до довідок про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру серії АП № 144293 від 16.06.2022 та серії АП № 144400 від 29.07.2022 місця зберігання алкогольних напоїв позивача розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, село Хотів, вулиця Промислова, будинок 3Б, частина складського приміщення літера А, площею 1486 кв. м та 845 кв. м.
Обухівським районним управління ГУ ДСНС України у Київській області складено акт про пожежу від 13.02.2025, яким встановлено, що 12.02.2025 об 04:30 год внаслідок потрапляння боєприпасів та (або) їх уламків в офісно-складський комплекс, що розташований за адресою: село Хотів по вулиця Промисловій 3Б сталася пожежа, якою знищено приміщення нежитлової складської та офісної будівлі зі всіма зовнішніми та внутрішніми комунікаціями.
Актом обстеження об`єкта суборенди, пошкодженого 12.02.2025 внаслідок збройної агресії російської федерації від 13.02.2025, складеного за участю уповноважених представників орендаря, суборендаря та власника об`єкта нерухомості встановлено наступне:
об`єкт пошкодження: нежитлова складська та офісна будівля загальною площею 2 542,86 кв.м, розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р- н, с. Хотів, вул. Промислова, 3Б, літера А;
дата та причина події: 12.02.2025 внаслідок збройної агресії російської федерації (потрапляння боєприпасів та/або їх уламків) виникла пожежа, що призвела до руйнування об`єкта;
ступінь пошкоджень: згідно з висновками комісії, об`єкт суборенди знищено на 90%. зокрема, на 90% знищені зовнішні та внутрішні стіни, дах, інженерні мережі та інші конструктивні елементи;
додаткові втрати: повністю знищено майно, що передавалося разом із приміщенням (стелажні системи, секційні ворота, рампи, пожежне обладнання тощо);
висновок: фактичний стан будівлі та масштаб руйнувань роблять її подальшу експлуатацію за цільовим призначенням неможливою.
Відповідно до висновку про причини виникнення пожежі від 14.02.2025, виданим Обухівським районним управління ГУ ДСНС України у Київській області, внаслідок влучання бойової ракети та її уламків 12.02.2025 орієнтовно об 04:30 год в складському приміщенні офісно-складської будівлі, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, село Хотів, вулиця Промислова, будинок 3Б, сталася пожежа внаслідок якої, зокрема, знищено нежитлову будівлю літера А зі всіма зовнішніми та внутрішніми комунікаціями.
Згідно наказу позивача за №56 від 12.02.2025 було прийнято рішення про проведення позапланової інвентаризації його основних засобів та інших активів, за даними проведеної інвентаризації фактичних залишків основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, інших необоротних активів та нематеріальних активів, матеріальних цінностей на відповідальному зберіганні, за адресою: Київська обл., Обухівський р-н (Києво-Святошинський район), с. Хотів, вул. Промислова, 3Б, літера А, встановлені фактичні нестачі, у зв`язку з пожежею через влучання бойової ракети та її уламків: фактична нестача – необоротних активів загальною кількістю 409 од. на суму 2 408 780,94 грн; фактична нестача – запасів загальною кількістю 3051 од. на суму 675 764,37 грн; фактична нестача – товару загальною кількістю 795 686 од. на суму 195 279 119,65 грн; фактична нестача – матеріальних цінностей на відповідальному зберіганні загальною кількістю 127 од. на суму 473 901,00 грн, що підтверджується протоколом інвентаризаційної комісії від 14.02.2025.
Відповідно до акта обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Феодосіївської сільської територіальної громади Обухівського району Київської області №1 від 17.03.2025 загальний технічний стан будівлі класифікується як аварійний, категорія пошкоджень будівлі ІІІ. Ступінь пошкоджень об`єкта становить 90%. Об`єкт непридатний для використання за цільовим призначенням, повністю втратив свою економічну цінність, наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій, ступінь та характер яких свідчить про небезпеку аварійного обвалення об`єкта. Для цієї категорії пошкоджень рекомендовано виконання невідкладних робіт щодо демонтажу (ліквідації) об`єкта.
Відділом поліції Слідчим управлінням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснюється розслідування кримінального провадження №22025101110000140 від 19.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України, за фабулою якого, 12.02.2025 приблизно о 04:40 год. Збройні сили російської федерації, порушуючи закони та звичаї війни, здійснили ракетний обстріл м. Києва та Київської області, внаслідок чого пошкоджено об`єкти цивільної інфраструктури за адресою: Київська область, Обухівський район, село Хотів, вулиця Промислова, 3Б, що призвело до завдання майнової шкоди: Товариству з обмеженою відповідальністю «ХОТ-СТОК», Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» та позивачу.
Згідно експертного висновку №I-149 від 06.03.2025, складеного Київською Торгово-промисловою палатою, за результатами аналізу первинних, розпорядчих документів позивача та зовнішнього огляду, експертом проведено первинне фіксування стану майна останнього, що зберігалось в складських і офісних приміщеннях офісно-складського комплексу за адресою: Україна, Київська обл., Обухівський р-н (Києво-Святошинський р-н), с. Хотів, вул. Промислова, 3Б, літера А, знищеного в результаті збройної агресії російської федерації проти України внаслідок попадання боєприпасів та (або) уламків під час масових обстрілів на території Києва і Київської області 12.02.2025.
Вказаним висновком встановлено, що майно позивача було знищене 12.02.2025 внаслідок збройної агресії російської федерації проти України (попадання боєприпасів та їх уламків під час масового обстрілу). За результатами фіксації збитків підтверджено знищення значних обсягів товарних запасів (в тому числі алкогольних напоїв).
Відповідно до звіту з оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих позивачу в результаті збройної агресії російської федерації, а саме внаслідок знищення рухомого майна, що обліковувалось на рахунках бухгалтерського обліку 10 «основні засоби», 11 «інші необоротні матеріальні активи», 28 «товари», 207 «запасні частини» та 209 «інші матеріали», станом на 12.02.2025, проведеного з метою визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресією російської федерації у межах кримінальних проваджень відповідно до законодавства України: для цілей подання постраждалими заяв на компенсацію; для цілей подання позовів (в тому числі колективних) постраждалими до судових інстанцій, зокрема міжнародних, а також подання позову державою Україна до міжнародних судових інстанцій та інших цілей, визначених законодавством, вартість матеріального збитку нанесеного власнику складає 4 962 874, 00 євро.
Предметом позову в цій справі є стягнення збитків понесених позивачем внаслідок неправомірних дій російської федерації - військової агресії проти України.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно з ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі в справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову та звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Відповідно до ст. 5 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про юрисдикційні імунітети держав та їх власності від 02.12.2004 держава користується імунітетом, щодо себе та своєї власності, від юрисдикції судів іншої держави з урахуванням положень цієї Конвенції.
Згідно зі ст. 7 зазначеної Конвенції держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді у суді іншої держави по відношенню до будь-якого питання або справи, якщо вона явно висловила згоду на здійснення цим судом юрисдикції щодо такого питання або справи у силу: a) міжнародної угоди; b) письмового договору; або c) заяви у суді або письмового повідомлення у межах конкретного розгляду.
Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 щодо судового імунітету РФ у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором Верховний Суд дійшов висновку, що РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі громадянину України. Верховний Суд виходив із того, що названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом.
У постановах від 18.05.2022 у справах № 428/11673/19 та від 18.5.20222 у справі № 760/17232/20-ц Касаційний цивільний суд Верховного Суду розширив правові висновки, згідно з якими підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За висновками Верховного Суду, судовий імунітет до РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України в сфері боротьби з тероризмом.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17 підтримала правовий висновок, викладений у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, стосовно того, що суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 990/80/22 зазначено, що російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.
Організація Об`єднаних Націй переслідує ціль підтримувати міжнародний мир і безпеку і з цією ціллю вживати ефективні колективні заходи для попередження та усунення загрози світу й актів агресії чи інших порушень миру, і проводити мирними засобами, відповідно до принципів справедливості і міжнародного права, залагодження чи вирішення міжнародних спорів чи ситуацій, які можуть призвести до порушення миру (частина 1 ст. 1 Статуту Організації Об`єднаних Націй).
У постанові від 02.09.2025 у справі № 910/4543/24 Верховний Суд вказав на те, що відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія росії засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту Організації Об`єднаних Націй, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, росію зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 у справі щодо звинувачень у геноциді за Конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти російської федерації) зобов`язав росію припинити військову агресію проти України.
Генеральна Асамблея Організації Об`єднаних Націй також прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24.03.2022, якою додатково засудила військову агресію росії проти України, вимагає від росії припинення військових дій, у тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права, порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Водночас на момент розгляду цієї справи росія не виконала приписів (вимог) ні Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй ES-11/1 від 02.03.2022, ні наказу Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй від 16.03.2022, системно продовжуючи військову агресію проти України та військові злочини проти цивільного населення і цивільних об`єктів всупереч нормам міжнародного права.
Оскільки предметом позову у цій справі є відшкодування збитків (упущеної вигоди), завданих збройною агресією росії проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті Організації Об`єднаних Націй, Верховний Суд зазначає, що у цьому випадку судовий імунітет росії не поширюється на спірні правовідносини.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19, від 18.05.2022 у справі № 760/17232/20-ц, від 12.10.2022 у справі № 463/14365/21, від 12.10.2022 у справі № 463/14366/21, від 20.11.2024 у справі № 905/17/24, від 02.09.2025 у справі № 910/4543/24 та від 26.02.2026 в справі №910/145559/24.
Отже, національні суди України мають повноваження розглядати спори у справах за позовом до російської федерації про стягнення збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Таким чином, оскільки подія, яка стала підставою для вимог позивача про відшкодування шкоди, мала місце на території України, то застосовним матеріальним законом при вирішенні цього спору є матеріальний закон України.
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.6 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
За приписами ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У силу ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України).
Суд зазначає, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст.1166 Цивільного кодексу України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №210/4458/15-ц, від 30.01.2020 у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.08.2017 у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння російської федерації, як складового елементу факту збройної агресії росії проти України в розумінні ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні та не потребує доказування.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
Саме внаслідок дій збройних сил російської федерації знищено майно позивача, чим останньому було завдано збитків.
Суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі - порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі - шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року.
Згідно із п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади постановлено розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.
Відповідно до під.18 п.2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.
Основні показники, які оцінюються (зокрема): вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності; вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності; упущена вигода підприємств недержавної форми власності.
Відповідно до п.5 Загальних засад (додаток до Постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 №326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.
Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Відповідно до підпунктів 18 і 19 пункту 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №326 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2022 року №951) Міністерством економіки України та Фондом державного майна України спільним наказом від 18.10.2022 №3904/1223, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 грудня 2022 р. за №1522/38858, затверджено Методику визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (далі - Методика).
Розмір понесених позивачем збитків у сумі 4 962 874, 00 євро підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, серед яких, зокрема, але не виключно звіт з оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих позивачу в результаті збройної агресії російської федерації, а саме внаслідок знищення рухомого майна, що обліковувалось на рахунках бухгалтерського обліку 10 «основні засоби», 11 «інші необоротні матеріальні активи», 28 «товари», 207 «запасні частини» та 209 «інші матеріали», станом на 12.02.2025.
Заперечення та спростування результатів оцінки збитків у матеріалах справи відсутні.
Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Близький за змістом висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц.
Суд встановив, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.
Суд зазначає, що вимога позивача про стягнення суми завданих збитків у даному випадку є законною, обґрунтованою та документально підтвердженою, крім того є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відповідного відшкодування
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 Цивільного кодексу України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Згідно зі ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
При цьому держава є специфічним суб`єктом правовідносин. Під державою розуміється організація політичної влади домінуючої частини населення у соціально неоднорідному суспільстві, яка, забезпечуючи цілісність і безпеку суспільства, здійснює керівництво ним насамперед в інтересах цієї частини, а також управління загальносуспільними справами. До визначальних ознак держави відноситься наявність для виконання своїх завдань та функцій специфічного апарату, який володіє владними повноваженнями і має матеріальні засоби для реалізації цих повноважень. Реалізація функцій держави здійснюється через специфічний апарат, порядок формування, правовий статус та повноваження якого визначаються самою державою.
Відповідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 (що набрала чинності для України 24.08.1991) договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.
Відтак, стягнення відповідної шкоди має здійснюватись із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції, незважаючи, який конкретно її підрозділ заподіяв шкоду.
Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зважаючи на наведене вище, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак, з урахуванням ціни позову у цій справі розмір судового збору за його подання становить 1 164 800, 00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
З огляду на те, що позивач від сплати судового збору за розгляд даного спору звільнений, тому судовий збір за розгляд даної справи підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.
Крім цього, за змістом ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати підготовку експертного висновку на замовлення сторони.
Зі змісту статті 129 Господарського процесуального кодексу України випливає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за умови надання стороною належних доказів, що підтверджують їх реальне понесення.
Частинами 4-7 статті 127 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених позивачем витрат на підготовку експертного висновку №І-149 від 06.03.2025 та на підготовку звіту про оцінку до матеріалів справи долучено платіжну інструкцію №750 від 27.02.2025 на суму 54 000, 00 грн, платіжну інструкцію №1525 від 22.04.2025 на суму 40 000, 00 грн та платіжну інструкцію №1768 від 06.05.2025 на суму 40 000, 00 грн, що в загальній сумі складає 134 000, 00 грн та станом на момент звернення до суду еквівалентно 2 665, 55 євро.
За таких обставин, враховуючи документальне підтвердження понесених позивачем витрат на підготовку експертного висновку №І-149 від 06.03.2025 та на підготовку звіту про оцінку, вимоги позивача в частині стягнення 2 665, 55 євро судових витрат підлягають задоволенню.
Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕ-АЛКО" до 1) Російської Федерації в особі Міністерства оборони Російської Федерації; 2) Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про солідарне стягнення 4 962 874, 00 євро задовольнити.
2. Стягнути з Російської Федерації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕ-АЛКО" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 47, ідентифікаційний код 33240672) 4 962 874 (чотири мільйона дев`ятсот шістдесят дві тисячі вісімсот сімдесят чотири) євро збитків та 2 665 (дві тисячі шістсот шістдесят п`ять) євро 55 євроцентів судових витрат.
3. Стягнути з Російської Федерації в дохід Державного бюджету України 1 164 800 (один мільйон сто шістдесят чотири тисячі вісімсот) грн 00 коп. судового збору.
4. Після набрання рішенням суду законної сили видати накази.
5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 18.06.2026.

Суддя В.М. Антонова