ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2026 р. Справа№ 910/18839/19 (910/15840/24)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Доманської М.Л.
суддів: Станіка С.Р. 
Остапенка О.М. 

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.
та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 29.04.2026,
розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025
у справі № 910/18839/19(910/15840/24) (суддя Чеберяк П.П.)
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда"
про стягнення 209 835,47 грн.
в межах справи №910/18839/19
за заявою ОСОБА_2 
до Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Фагор"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі №910/18839/19(910/15840/24) у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, 16.09.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі №910/18839/19(910/15840/24), в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда", про стягнення 209 835,47 грн. задовольнити в повному обсязі. Також апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження. 
Крім того, скаржник долучив до апеляційної скарги клопотання про витребування доказів, згідно з яким просить (з врахуванням заяви про витребування доказів від 25.09.2025) витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" (код ЄДРПОУ 40202955, 01103, м. Київ, вул. Німанська, буд.3) копію Договору переведення боргу від 19.05.2016.
Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи суддям від 17.09.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Пантелієнко В.О., судді: Доманська М.Л., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 постановлено перейти зі стадії розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) до розгляду за правилами загального позовного провадження та розпочати розгляд справи №910/18839/19(910/15840/24) зі стадії відкриття провадження у справі; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі №910/18839/19(910/15840/24) та призначено її до розгляду на 17.11.2025; зобов`язано скаржника надати суду докази витребування позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" копії Договору переведення боргу від 19.05.2016.
13.11.2025 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 про долучення доказів витребування позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" копії договору переведення боргу від 19.05.2016.
14.11.2025 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про проведння судового засідання без позивача та його представника. 
17.11.2025 у зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. з 17.11.2025 по 28.11.2025 у відпустці, розгляд справи не відбувся.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 розгляд справи №910/18839/19(910/15840/24) призначено на 19.01.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л. 15.01.2026 у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/18839/19(910/15840/24) у наступному складі: головуючий суддя - Пантелієнко В.О., судді: Отрюх Б.В., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі №910/18839/19(910/15840/24) прийнято до свого провадження колегією суддів в іншому складі суду; заяву представника ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні, призначеному на 19.01.2026, в режимі відеоконференції задоволено.
19.01.2026 суддя Північного апеляційного господарського суду Пантелієнко В.О. подав заяву про самовідвід. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 заяву судді Північного апеляційного господарського суду Пантелієнка В.О. про самовідвід у справі №910/18839/19(910/15840/24) задоволено; матеріали справи №910/18839/19(910/15840/24) передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень п.п.17.4 п.17 ч.1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2026 зазначену апеляційну скаргу у справі №910/18839/19(910/15840/24) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуюча суддя - Доманська М.Л., судді: Козир Т.П., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі №910/18839/19(910/15840/24) до свого провадження; розгляд апеляційної скарги та клопотання про витребування доказів призначено на 25.03.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. 25.03.2026 у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/18839/19(910/15840/24) у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Остапенко О.М., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/18839/19(910/15840/24) до свого провадження у новому складі суду.
25.03.2026 у судове засідання учасники справи не з`явились.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/18839/19(910/15840/24) відкладено на 29.04.2026 о 10 год. 00 хв., зазначено, що судове засідання буде проводитись в режимі відеоконференції в приміщенні Північного апеляційного господарського суду (зал судового засідання №1).
У судове засідання 29.04.2026 в режимі відеоконференції з`яивився представник скаржника. Представники інших учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.
За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.
У судовому засіданні представник скаржника зазначив, що в клопотанні про витребування доказів, допущено описку, а саме, помилково зазначено про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» копії Договору поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 19.05.2016, тоді як вірно слід витребувати саме Договір про переведення боргу від 19.05.2016.
Колегія суддів, порадившись на місці, вирішила за можливе розглядати клопотання скаржника про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» саме копії Договору про переведення боргу від 19.05.2016.
В обґрунтування заявленого клопотання, скаржник зазначив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачем не заявлено відповідне клопотання про витребування Договору про переведення боргу від 19.05.2016.
Водночас, скаржник зазначив, що розраховував на добросовісність відповідача, а також на те, що сторони не будуть ухилятися від надання суду відповідних та наявних у них документів, необхідних для розгляду справи. Ця позиція випливає із загального принципу добросовості та з процесуального очікування, яке виникло у зв`язку з тим, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто сторони до судового засідання не викликалися.
Скаржник стверджує, що процесуальна бездіяльність сторін у даній справі створила перешкоди для з`ясування обставин справи, вказаний Договір необхідний для всебічного та об`єктивного розгляду справи, тому слід витребувати у відповідача відповідний Договір про переведення боргу від 19.05.2016.
Також скаржник просив суд долучити до матеріалів справи копію вимоги до ТОВ «ФК «Фагор» про витребування копії Договору переведення боргу від 19.05.2016.
Судова колегія не вбачає підстав для задоволення вищевказаних клопотань, з огляду на наступне.
Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.
Так, згідно ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У постанові Верховного Суду від 01.09.2023 у справі № 5011-50/9749-2012, зроблено наступний висновок:
« 6.6. Суд зазначає, що за загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини, а розподіл тягаря доказування визначається предметом спору (статті 13, 14, 73, 74, 80 ГПК України).
За змістом статей 13, 14, 73, 74, 80 ГПК України усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою (у спірних правовідносинах із заявою/клопотанням про заміну сторони правонаступником), а неможливість подання доказів у відповідний строк повинна бути письмово доведена позивачем (заявником) до суду та належним чином обґрунтована.
Заявник же сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).
Відповідні висновки щодо розподілу тягаря доказування та добросовісності поведінки сторони/учасника при вчиненні процесуальної дії з надання доказів у господарському процесі, викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 913/317/18, від 22.05.2019 у справі № 5011-15/10488-2012 та від 16.07.2020 у справі № 908/2828/19, від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19 та від 12.01.2021 у справі № 924/1103/19».
Як вбачається з матеріалів справи, скаржник не заявляв у суді першої інстанції відповідне клопотання про витребування доказів. З вимогою до ТОВ «ФК «Фагор» про витребування копії Договору переведення боргу від 19.05.2016 скаржник звернувся 13.11.2025, тобто, вже після прийняття оскаржуваного судового рішення.
В силу частини другої статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однією з форм реалізації принципу диспозитивності є самостійне визначення позивачем на стадії подання позову обсягу доказів, якими він планує підтвердити наявну у нього матеріально-правову вимогу до відповідача.
Посилання скаржника на те, що він розраховував на добросовісність відповідача, а також на те, що сторони не будуть ухилятися від надання суду відповідних та наявних у них документів, необхідних для розгляду справи, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки право на подання відзиву на позов - це право, а не обов`язок відповідача. Крім того, 
копію Договору про переведення боргу від 19.05.2016 скаржик мав подати разом з позовною заявою, або подати до суду клопотання про витребування вказаного доказу у відповідача, вчинивши перед цим всі належні заходи для самостійного отримання вказаного доказу. Вищезазначені причини пропуску строку, суд апеляційної інстанції визнає неповажними. Скаржник не обґрунтував неможливість подання клопотання про витребування доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від нього.
Колегія суддів приходить до висновку, що задоволення клопотання позивача про витребування доказів призведе до створенням судом апеляційної інстанції нерівних умов, які будуть надавати одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, що є порушенням принципу змагальності сторін (статті 13 ГПК України), а відтак у задоволенні відповідного клопотання про витребування доказів відмовляє. Колегія суддів прийшла до висновку, що скаржник не навів поважних причин на обгрунтування неможливості запитати, отримати та подати відповідний доказ до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, оскільки у скаржника було достатньо часу звернутись з відповідним запитом до відповідача та, відповідно, отримати відповідь на цей запит та подати відповідний доказ - Договір про переведення боргу від 19.05.2016 до суду першої інстанції у строки та порядку, що встановлені нормами ГПК України.
Судова колегія вважає, що в даному випадку вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій залежало виключно від волі скаржника, об`єктивних перешкод у вчиненні цих дій в суді не доведено. 
Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/18839/19(910/15840/24) скасувати. Прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що у матеріалах справи міститься копія Додаткової угоди від 30.06.2016 №1, яка прямо передбачає перехід всіх зобов`язань ТОВ «Плеяда» до ТОВ «Фагор» та встановлює зобов`язання відповідача повернути суму 209 835,47 грн до 31.12.2016. Апелянт стверджує, що зміст Додаткової угоди від 30.06.2016 №1 (п. 1, п. 5) свідчить про те, що сторони домовилися про перехід усіх зобов`язань за Договором поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 19.05.2016 від ТОВ «Плеяда» до ТОВ «Фагор», а також про розмір та строк виконання зобов`язання (209 835,47 грн до 31.12.2016). Неврахування судом цього документа, як доказу, факту переведення боргу є істотною процесуальною помилкою, що вплинула на вирішення справи по суті. Відмова у позові на підставі формальної «відсутності» окремого документа - процесуально необґрунтована. Скаржник також звертає увагу суду, що ані ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», ані ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» у встановленому процесуальному порядку до матеріалів справи не долучили жодних документів, не подали відзивів та не надали суду письмових чи інших доказів, чим фактично утримались від реалізації наданих їм процесуальних прав. Така процесуальна пасивність і відсутність доказів свідчать про ухилення від доказування та можливе приховування документів і створюють перешкоди для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи та має бути врахована судом при розподілі тягаря доказування.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/18839/19(910/15840/24) слід залишити без змін, з огляду на наступне.
У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/18839/19 за заявою ОСОБА_2 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" на стадії ліквідаційної процедури, відкритої постановою Господарського суду м. Києва від 07.12.2022. 
23.12.2024 до Господарського суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" про стягнення 209 835,47 грн. 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.02.2025 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" про стягнення 209 835,47 грн. до розгляду в межах справи № 910/18839/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор", постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі №910/18839/19(910/15840/24) у задоволенні позову відмовлено.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
19.05.2016 між ОСОБА_1 (далі - позивач, позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда" (далі - позичальник) було укладено Договір поворотної безпроцентної фінансової допомоги (далі - договір).
Відповідно до п.1.1. позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 259 835,47 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
19.05.2016 на виконання умов договору позивач перерахував на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда" грошові кошти у сумі 259 835, 47 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.05.2016 №5053639, копія якого міститься в матеріалах справи. 
Відповідно до п.1.3 договору позика має бути повернута позичальнику позикодавцем в строк до 01.07.2016 включно. 
Пунктом 1.4. договору позики передбачено, що на підтвердження укладення договору не вимагається надання розписки Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда" або іншого документа, який посвідчує передання позивачем грошових коштів.
Відповідно до п. 4.2. договору договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Відповідно до п. 5.1. договору позики, позикодавець надає згоду на заміну позичальника у його зобов`язаннях за цим договором іншою юридичною особою (переведення боргу з повернення позики позичальником на іншу юридичну особу), яка є фінансовою установою та визначається позичальником на власний розсуд. Про переведення боргу позичальник повинен повідомити позикодавця протягом 30 днів з моменту переведення боргу.
Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" (далі - відповідач, позичальник) було підписано Додаткову угоду №1 до Договору поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 19.05.2016 (далі - додаткова угода).
Відповідно до змісту вказаної угоди, всі зобов`язання боржника від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда" перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" на підставі Договору переведення боргу від 19.05.2016. 
Згідно із п. 1 додаткової угоди позичальник (відповідач) поверне позикодавцю суму фінансової допомоги (позики) за договором у розмірі 209 835, 47 грн. в строк не пізніше 31.12.2016 включно, що буде належним виконанням зобов`язань позичальником за договором.
Відповідно до п.5 вказаної додаткової угоди, вона є невід?ємною частиною договору та набирає чинності з моменту її підписання сторонами та діє протягом строку договору, а саме, до повернення фінансової допомоги (позики) у повному розмірі.
Як зазначає позивач, умови додаткової угоди відповідачем не були виконані, грошові кошти - не повернуті. Таким чином, на думку позивача, заборгованість відповідача перед позивачем складає 209 835,47 грн.
Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України перебачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із п.14.1.257 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред?явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред?явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1 і 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб?єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов?язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
За приписами ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.
Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.
Позивач зазначає, що всупереч умовам договору, після переходу зобов`язання до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості і, як наслідок, не виконав наявне зобов`язання.
В свою чергу, як вбачається зі змісту вищевказаної додаткової угоди, зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда" перейшли до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" на підставі Договору переведення боргу від 19.05.2016.
У позовній заяві позивач вказує, що новий боржник після укладення даного договору набуває статусу основного боржника по борговому договору і зобов`язується повернути кредитору борг у повному обсязі та в установлені в борговому договорі строки. Кредитор після укладення даного договору втрачає право вимоги до первісного боржника і набуває право вимоги до нового боржника. В разі порушення зобов`язання новий боржник несе відповідальність згідно чинного законодавства України та відшкодовує кредитору і первісному боржнику всі збитки, завдані таким порушенням.
Водночас, позивачем до матеріалів справи не додано договір переведення боргу від 19.05.2016 або ж його належним чином засвідчену копію, внаслідок чого, як вірно зазначено судом першої інстанції, не вбачається за можливе встановити, чи дійсно Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда" передані зобов`язання за договором поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 19.05.2016 відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор". 
Як вірно зауважив суд першої інстанції, позивачем також не заявлено відповідне клопотання про витребування вказаного договору у відповідача у суді першої інстанції. 
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Згідно з приписами ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (постанова Верховного Суду у справі № 910/16181/18 від 27.06.2023).
Враховуючи викладене, з огляду на покладення тягаря доказування на позивача, суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість своїх вимог, відтак, відсутні правові підстави для задоволення позову. 
Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростували правомірність оскаржуваного судового рішення, норм чинного законодавства, якими обґрунтовано рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.
Оцінюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).
Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність застосування норм чинного законодавства, якими обґрунтоване оскаржуване рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/18839/19(910/15840/24) - без змін.
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Повний текст постанови підписано у перший робочий день після виходу з відпустки суддів Остапенко О.М., Станіка С.Р., Доманської М.Л., що входять до складу колегії.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 у справі № 910/18839/19(910/15840/24) залишити без змін.
Матеріали справи № 910/18839/19(910/15840/24) повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст складено 25.05.2026

Головуючий суддя М.Л. Доманська 

Судді С.Р. Станік

О.М. Остапенко