Справа № 309/4154/25
Провадження № 2/309/1568/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі: 

головуючого-судді: Орос Я.В.
секретаря судового засідання: Калинич Н.С.
представника позивача Іляшкович Н.В.
представника відповідача Симулик В.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського Остапа Петровича» Хустської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Хустська міська рада Хустського району Закарпатської області про відшкодування моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до КНП « Хустська центральна лікарня імені Віцинського Остапа Петровича», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Хустська міська рада Хустського району Закарпатської області про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до сімейного лікаря у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та підвищенням температури тіла до 38?. Цього дня сімейний лікар провела аускультацію легень та серця, та за результатами дослідження призначила пройти обстеження: рентгенографію органів грудної клітки і загальний аналіз крові.
20.03.2025 позивачка пройшла вказані обстеження та за їх результатами, 21.03.2025 сімейний лікар направила її на консультацію до терапевта КНП «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги», де терапевт, після додаткової аускультації уточнив дані рентгенографії та направив її знову до сімейного лікаря із рекомендацією стаціонарного лікування.
Відтак, позивачці було сформовано електронне планове направлення № 7054-0158-0267-5333 на госпіталізацію (код послуги А67010 – стаціонарне лікування загального напрямку).
21.03.2025 р. вона ледь дісталась до приймального відділення КНП «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О. П.» Черговий лікар приймального відділення направив її до завідувача терапевтичного відділення № 1 для узгодження госпіталізації.
Завідувач терапевтичним відділенням № 1 провів огляд постукуванням по спині та прослуховуванням легенів, не погодився з діагнозом, встановленим сімейним лікарем.
Лікар приймального відділення направила позивачку на рентгенографію органів грудної клітки, а також забрали загальний аналіз крові.
Не розуміючи, що відбувається, через нервування та хвилювання її тиск піднявся до 190, її знову оглянув лікар приймального відділення, на підставі чого їй зробили кардіограму та ін`єкції ношпи та магнезії для зниження тиску.
Лікар інфекціоніст, оглянувши позивачку, рекомендував консультації пульмонолога та отоларинголога. 
Далі, лікар приймального відділення, намагаючись надати хоч якусь можливість госпіталізації в інші відділення лікарні, направила її до лікаря-кардіолога терапевтичного відділення № 2. Лікар-кардіолог провів аускультацію легенів, виміряв тиск та записав діагнози, а саме: ГРВІ.
Після численних консультацій різних спеціалістів позивачці не було офіційно відмовлено у госпіталізації, але вона також і не була прийнята до стаціонару. У приймальному відділенні на її запитання, чому її не госпіталізовано, лікар приймального відділення надала довідку від 21.03.2025 № 642. Згідно із даною довідкою, попередній діагноз пацієнта: ГРВІ, грип ускладнений бронхітом.
У підсумку вона провела у лікарні понад 5 годин без належної медичної допомоги та покинула заклад у виснаженому стані з безперервним сухим кашлем, неймовірно сильним болем у горлі та лихоманкою.
Якийсь час позивачка лікувалася вдома, курс лікування пройшла повністю, що підтверджується випискою з амбулаторної картки, однак, симптоми не проходили, тому сімейний лікар рекомендувала пройти курс реабілітації у відділі алергології та медичної реабілітації ДУ «Національний науковий центр фтизіатрії, пульмонології та алергології ім. Ф. Г. Яновського НАМН України».
30.01.2025 р. вона поступила у вказану установу та проходила реабілітаційні програми до 17.05.2025.
У зв`язку з тим, що її стан з кожним днем погіршувався, 29.05.2025 її було доправлено до КНП «ЗОКЛ ім. А. Новака» Закарпатської обласної ради в пульмонологічне відділення.
Тільки після повного курсу лікування преднізолоном та інгаляторами тричі на день в КНП «ЗОКЛ ім. А. Новака» Закарпатської обласної ради її стан покращився.
Вважає, що неправомірними діями відповідача її моральному та фізичному здоров`ю спричинено значної шкоди. Фізичний біль та моральні страждання позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, тривога, страх за життя, емоційна напруга. 
Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень та судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3028,00 грн.
Ухвалою суду від 20.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.12.2025 р..
Відповідачу направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії цієї ухвали.
Відзив на позовну заяву відповідач подав до суду 22 січня 2026 року. В цей же день, відзив був наданий позивачу та третій особі. Тобто, відзив був поданий із пропуском процесуального строку.
Відповідачем було подано клопотання про поновлення строку для подачі відзиву. 
На переконання суду, строк для подачі відзиву був пропущений з поважних причин та був пов`язаний з тим, що більшість лікарів, які оглядали та надавали медичну допомогу позивачці – знаходилися у відпустках в період між отриманням ухвали про відкриття провадження (19 грудня 2025 року) та кінцевою датою для подачі відзиву (3 січня 2026 року), про що свідчать накази про відпустки, додані відповідачем до клопотання. В зв`язку з цим, отримати пояснення від лікарів можна було тільки тоді, коли вони вийшли з відпустки. Тому, суд вважав за можливе поновити відповідачу строк для подачі відзиву на позов.
Згідно відзиву на позовну заяву, який надійшов від КНП «Хустська центральна лікарня імені Віцинського Остапа Петровича» та який приєднаний до матеріалів справи, відповідач проти позову заперечує, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

21 березня 2025 року в КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О. П.» звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звернулася зі скаргами на болі в горлі, осиплість голосу, кашель (переважно сухий), загальну слабкість, періодичне підвищення температури тіла до 37-38?. Пацієнтка була скерована на стаціонарне лікування сімейним лікарем після амбулаторного лікування. 
У відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги пацієнтка була оглянута лікарем з медицини невідкладних станів ОСОБА_2 .
Позивачці були проведена наступна діагностика: виміряно сатурацію, яка складала 97 %. Сатурація – це показник насичення крові киснем, що відображає відсоток гемоглобіну, зв`язаного з киснем, і свідчить про ефективність роботи серцево-судинної та дихальної систем. Нормальні показники для здорових людей – 95-99%, а зниження може сигналізувати про кисневу недостатність (гіпоксію) та вимагає уваги, особливо при захворюваннях легень або серця. Вимірюється вона неінвазивно за допомогою пульсоксиметра. Тобто, на момент обстеження Позивачки, рівень сатурації знаходився в нормі. Проведено аускультацію легень, тобто прослуховування лікарем за допомогою стетоскопа звуків, що утворюються під час дихання, для оцінки стану дихальної системи та виявлення патологій (запалень, рідини, звуження бронхів тощо). Аускультативно в легенях було жорстке дихання. Здійснено загальний аналіз крові, тобто базове лабораторне дослідження для оцінки загального стану здоров`я, виявлення запальних процесів в організмі та інших проблем. Загальний аналіз крові – це комплексний тест, який показує кількість еритроцитів, лейкоцитів, тромбоцитів, рівень гемоглобіну. Згідно даного загального аналізу крові рівень лейкоцитів становив: WBC – 9,58х109/л (або 9580 клітин/мкл). Норма для дорослих становить 4-10 ? 10?/л (або 4000-10000 клітин/мкл). Підвищення лейкоцитів (лейкоцитоз) вказує на боротьбу з інфекціями, запаленням чи стресом, а зниження (лейкопенія) може свідчити про ослаблений імунітет, вплив хімікатів чи медикаментів, і вимагає звернення до лікаря для визначення точної причини та лікування. Таким чином, рівень лейкоцитів позивачки знаходився в межах норми і не вказував на будь-які запальні процеси в її організмі. Іншими словами: зсуву лейкоцитарної формули вліво не було, тобто не було змін в клінічному аналізі крові, коли збільшується кількість молодих (паличкоядерних) нейтрофілів та з`являються зовсім незрілі форми (юні), що свідчить про активну бактеріальну інфекцію, запалення, інтоксикацію, або гостре перевантаження організму, коли кістковий мозок поспішає випустити більше білих клітин для боротьби з патогеном. Це означає, що організм інтенсивно реагує на стрес чи інфекцію, виробляючи більше (нейтрофілів), ніж зазвичай. Проведено рентгенографію органів грудної клітки (№ 15082 від 21.03.2025). Зокрема, на рентгенограмі органів грудної клітки від 21.03.2025 № 15082 зафіксовано, що легеневі поля без вогнищево-інфільтративних тіней. Корені тяжисті, синуси вільні. Серце – дилятація лівих відділів. 
Легеневі поля без вогнищево-інфільтративних тіней. Це означає, що на рентгенівському знімку легені виглядають чистими, без ознак запалення (пневмонії, туберкульозу), ущільнень, нових утворень (вогнищ) чи рідини, тобто повітряна тканина не затемнена і малюнок легень не змінений, що є нормою і свідчить про здоровий стан дихальних шляхів.
Корені тяжисті. Це рентгенологічний термін, який означає посилення легеневого малюнку, їх ущільнення та розширення, що може вказувати на хронічні запалення, зміни судин, фіброз (рубці), або наслідки захворювань (бронхіт, куріння, інфекції, перенесений ковід), а також на вікові зміни. На рентгені це виглядає як затемнені, розмиті або посилені структури в ділянці кореня (де бронхи, артерії, вени входять до легені). Можливими причинами тяжистості коренів легень можуть бути: хронічний бронхіт (запалення та зміни в бронхах); паління (продукти горіння тютюну спричиняють фіброзні зміни); перенесені інфекції (туберкульоз, COVID-19 (часто залишаються «сліди» у вигляді тяжистості); серцево-судинні проблеми (іноді розширення пов`язане з підвищеним тиском у легеневій артерії); вікові зміни.
Синуси вільні. На рентгенівському знімку це означає, що в реберно-діафрагмальних кутах легень немає рідини чи спайок, що є нормою і свідчить про відсутність плевриту, пневмонії чи накопичення рідини, тобто легені чисті від патологічних тіней у цих зонах. Швидше за все, такий рентгенографічний знімок показує здорові легені, без ознак скупчення рідини чи серйозних запальних процесів, які б заповнили ці синуси.
Серце – дилятація лівих відділів. Це розширення та збільшення об`єму лівого передсердя або лівого шлуночка внаслідок їх перевантаження тиском чи об`ємом крові, що призводить до погіршення насосної функції серця та розвитку серцевої недостатності; це може бути викликано гіпертонічною хворобою, інфарктом міокарда, клапанними вадами, вірусами або токсинами. Такий стан серця Відповідачки, якраз і відображається на рентгенівському знімку.
Позивачка була оглянута лікарем-кардіологом, інфекціоністом, отоларингологом, завідуючим терапевтичним відділенням. Їй були надані рекомендації по лікуванню, з пропозицією повторного огляду через 5 днів. 
Зважаючи на те, що пацієнтка продовжувала скаржитись на загальну слабкість, болі в горлі, їй було проведено повторне вимірювання температури тіла і термометр показав - 36,5?. Після цього позивачка виміряла температуру тіла своїм особистим електронним термометром і показала лікарям показник 37?. Зважаючи на розбіжності в показниках термометрів, скарги на загальну слабкість – позивачці було запропоновано госпіталізацію в інфекційне відділення лікарні для динамічного спостереження. На що, вона відповіла: «Ні, дякую. Я залишаю за собою право поскаржитися на гарячу лінію».
Враховуючи наявність в позивачки болю в горлі, динаміку температури тіла, відсутність інфільтрації легеневої тканини діагноз «Правобічна пневмонія» не був підтверджений в умовах стаціонару. Наявні показники об`єктивного обстеження більше свідчили про «Інфекцію верхніх дихальних шляхів», що не є підставою для госпіталізації в терапевтичне відділення. Саме тому, Позивачці і було запропоновано госпіталізацію в інфекційне відділення.
На момент обстеження в лікарні в позивачки були відсутні ознаки інтоксикаційного синдрому, дихальної недостатності та потреба в кисневій підтримці. Наявність направлення від сімейного лікаря та УЗД (ультразвукове дослідження) легень не є безумовною підставою для госпіталізації в стаціонарне лікування. В умовах КНП «Хустська ЦЛ ім. ОСОБА_3 » діагноз «Правобічна пневмонія» не підтвердився.
Позивачці було встановлено попередній діагноз: ГРВІ (гостра респіраторна вірусна інфекція), гострий ларингіт, хронічний бронхіт.
30 квітня 2025 року позивачка звернулася до відділу алергології та медичної реабілітації ДУ «Національний науковий центр фтизіатрії, пульмонології та алергології імені Ф. Г. Яновського НАМН України» в смт Солотвино Тячівського району Закарпатської області. Звернення відбулося аж через 41 день після звернення до КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О. П.», тобто після 21 березня 2025 року. Цей факт вказує на те, що якби станом на 21.03.2025 р у позивачки була дійсно «гостра пневмонія», то 41 день на звернення до медичного закладу – це занадто багато для організму з таким діагнозом. Крім того, відділ алергології та медичної реабілітації профілюється на медичній реабілітації хворих, а не на лікуванні хвороб в стані загострення. Слід також зазначити, що у відділі алергології та медичної реабілітації в смт Солотвино Позивачці встановлено основний діагноз: ХОЗЛ (хронічне обструктивне захворювання легень) 2-ї клінічної групи. В переліку супутніх діагнозів, встановлених в даному медичному закладі, відсутня згадка про діагноз «пневмонія» або про перенесену пневмонію.
29 травня 2025 року позивачка була госпіталізована до пульмонологічного відділення КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака» Закарпатської обласної ради. Госпіталізація відбулося аж через 70 днів після звернення до КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О. П.», тобто після 21 березня 2025 року. У вказаному медичному закладі позивачці встановлено основний діагноз: Бронхіальна змішана астма. Знову ж таки, основним діагнозом не виступає «пневмонія». Крім цього, в анамнезі виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 7642 зазначено, що Позивачка хворіє бронхітом давно, лікувалася в основному при загостреннях, значне погіршення стану останні 3 місяці, коли після перенесеного ГРВІ з`явилися вищевказані скарги. Тобто, вказаний анамнез, отриманий в КНП «ЗОКЛ ім. А. Новака» повністю співпадає з діагнозом встановленим в КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О. П.», а саме: ГРВІ (гостра респіраторна вірусна інфекція), гострий ларингіт, хронічний бронхіт.
Направлення від сімейного лікаря не є безумовним для госпіталізації пацієнтів на стаціонарне лікування. Так, підпунктом 5 пункту 10 наказу МОЗ України від 28.02.2020 № 586 «Про затвердження Порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я та фізичних осіб - підприємців, які в установленому законом порядку одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та надають медичну допомогу відповідного виду» передбачено, що медичні послуги за направленням не надаються у випадках, якщо:….. під час попереднього огляду пацієнта лікар встановив, що пацієнт не потребує надання медичних послуг за направленням або має медичні протипоказання до таких послуг.
Згідно ч. 2 пункту 11 вказаного наказу у разі встановлення виконавцем направлення наявності підстав, передбачених підпунктами 5-7 пункту 10 цього розділу, виконавець направлення повідомляє про неможливість надання послуг за направленням пацієнта та ініціатора направлення і вносить до системи відповідний запис із зазначенням причини ненадання пацієнту послуги за направленням.
З цього випливає, що пацієнт може не отримати медичну послугу за направленням, якщо лікар під час попереднього огляду встановить, що пацієнт не потребує надання медичних послуг за направленням сімейного лікаря (ініціатора направлення). Разом з тим, якщо лікар повідомляє пацієнту про неможливість надання послуги, то він вносить до електронної системи відповідний запис із зазначенням причин ненадання пацієнту послуги за направленням. Однак, в нашому випадку такий запис до електронної системи не вносився, оскільки не було відмови лікаря в надання послуги пацієнту за направленням. Навпаки, Позивачці було запропоновано госпіталізацію в інфекційне відділення КНП «Хустська ЦЛ ім. ОСОБА_3 » для динамічного спостереження. На що, вона відповіла: «Ні, дякую. Я залишаю за собою право поскаржитися на гарячу лінію». Електронне направлення сімейного лікаря № 7054-0158-0267-5333 від 21.03.2025 і до тепер є активним, відкритим та таким по якому не внесено будь-якого запису про відмову у його виконанні.
І в даному контексті, безпідставним є твердження позивачки про те, що її госпіталізація на стаціонарне лікування була проігнорована всіма лікарями КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О. П.».
Щодо електронного направлення сімейного лікаря № 7054-0158-0267-5333 від 21.03.2025, то воно визначене сімейним лікарем як планове (не термінове), а не як ургентне (термінове, негайне). Планове направлення – документ від лікаря, який потрібен для отримання планової медичної допомоги (консультації, обстеження, госпіталізації, операції), коли стан пацієнта не є екстреним, але вимагає подальшого лікування чи діагностики у іншого спеціаліста чи закладу. Ургентне направлення - це медичний документ для термінової госпіталізації чи консультації, який надає пацієнту пріоритетний доступ до невідкладної допомоги, коли його стан загрожує життю і вимагає негайного втручання (операції, реанімації, діагностики), відрізняючись від планового направлення відсутністю очікування та негайним порядком надання послуги. Його видають лікарі при критичних станах, як-от важкі травми, інфаркти чи інсульти, щоб запобігти серйозним ускладненням. Ургентне направлення вимагає негайного втручання, де рахунок йде на хвилини або години.
Таким чином, сімейний лікар створюючи електронне направлення розумів, що стан Позивачки не є критичним та не вимагає негайного втручання.
Таким чином, беручи до уваги викладене, відповідач вважає, що в його діях відсутні ознаки неправомірних дій або бездіяльності, які могли призвести до заподіяння Позивачці моральної шкоди. Просить суд, відмовити повністю ОСОБА_1 у задоволенні позову до комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського Остапа Петровича» Хустської міської ради про відшкодування моральної шкоди.
Позивачем ОСОБА_1 , подано до суду відповідь на відзив.
У відповіді на відзив позивачкою зазначається, що відповідач чітко зазначає, «Пацієнтка була скерована на стаціонарне лікування сімейним лікарем, після амбулаторного лікування», що свідчить про неефективне амбулаторне лікування ГРВІ, саме перед направленням на лікування в КНП «Хустська ЦЛ ім. ОСОБА_3 ».
Протокол лікування ГРВІ на 2025 рік базується на симптоматичній терапії, забезпеченні рясного пиття, постільному режимі, ізоляції хворого, контролю температури тіла, при температурі 37,8 призначається парацетамол, ібупрофен. Всі заходи згідно протоколу були виконані. 06.03.2025 року сімейний лікар додатково призначив «Гербіон сироп» по 1 ст./л. х 2 р./д., «Серрата № 10 по 1 т х 2 р/д, для остаточного лікування ГРВІ, ще 5 днів лікування. 19.03.2025 року, через 12 днів після лікування ГРВІ, знову підвищилась температура тіла до 38,4, з`явилась неймовірна слабкість, біль у горлі, якого Позивачка за все життя ніколи не відчувала, сухий надривний кашель, озноб, підвищена пітливість. Знову звернулась до сімейного лікаря саме з цими скаргами. Сімейний лікар призначив апаратні обстеження ОГП, крові, зробити інгаляцію препаратом «Пульмікорт» 2 мл ввечері. 20.03.2025 року рентгенологічне обстеження показало: Ro ОГП – згущений, деформований легеневий рисунок в нижніх відділах, здебільшого справа, ущільнення міждольової плеври, праві корені розширені, не структурні. Синуси вільні. Cor в границях віку. Доза опромінення = 0,4 мр/ч. Обстеження робив лікар ОСОБА_4 .. Доза опромінення розрахована на три місяці відновлення. Повторно не опромінювати. Аналіз крові WBC – 12,0 х 109, ШОЕ – 15 м/л, НСТ – 49,6 % (N36,0-48,0), які вказують на боротьбу з інфекціями. На підставі отриманих апаратних обстежень і скарг на свій стан, Позивачка скерована до лікаря терапевта, для постановки заключного діагнозу. Враховуючи в анамнезі анафілактичний шок на антибіотики та на підставі апаратних досліджень, терапевт після аускультації, зробила запис в амбулаторній карті і направила до сімейного лікаря. Сімейний лікар виписала направлення на стаціонарне лікування № 7054-0158-0267-5333 від 21.03.2025 року, госпіталізація в плановому порядку, з метою лікування ускладнень після перенесеного ГРВІ (саме про це ГРВІ і вказано у виписці КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака» Закарпатської обласної ради, позивачкою доведено весь перебіг лікування до їхньої госпіталізації) підібрати антибіотик для лікування в умовах стаціонару та під наглядом лікарів, про що позивачка і попереджала всіх лікарів КНП ХЦЛ, надала всі обстеження і висновок лікаря терапевта.
Ознаками захворювання на пневмонію є виснаженість хворого, швидка стомлюваність, пітливість, озноб, головний біль, м`язовий біль, про що і були скарги пацієнтки. Саме ці симптоми описує лікар приймального відділення ОСОБА_2 в своїй пояснювальній записці. Також в пояснювальній записці ОСОБА_2 не відображено запитання пацієнтки: «Мені відмовлено в госпіталізації?» - «НІ», - «То що я робила в КНП ХЦЛ з 14-00 до 18-40? Надайте мені довідку про перебування в лікарні». О 18-50 ОСОБА_2 надала довідку про перебування з 14-25 до 18-50 в КНП ХЦЛ. Потім запропонувала «Якщо хочете, можу покласти в інфекційне відділення». На що Позивачка відповіла: «Завідувачка інфекційного відділення не дала згоду на госпіталізацію. Тому залишаю за собою право звернутись в вищі органи».
24.03.2025 позивачка знову змушена звернутись до сімейного лікаря для подальшого лікування, розуміючи, що амбулаторне лікування може не принести бажаних результатів, тривога та страх за своє здоров`я знову охопили Позивачку. 25.03.2025 р. сімейний лікар направив на консультацію до лікаря пульмонолога, який скоригував призначене сімейним лікарем лікування, посиливши інтенсивність лікування. Лікування тривало 8 днів. Однак, відчуття стомленості і ознобу по тілу не проходили, боліли м`язи, з`явилось запаморочення. 07.04.2025 року знову звернулась до сімейного лікаря зі скаргами на слабкість, сильну втому, запаморочення. Призначено – Рн Актовігін 2,0 мл в/м х 1 р/д № 5, Рн Неромакс 2,0 мл в/м через день № 5. Лікування тривало 10 днів. 23.04.2025 знову підвищилась температура до 38,9 градусів, одразу звернулась до сімейного лікаря, було призначено лікування пігулками від грипу «Озельтамівір 75 мг» № 10, лікування продовжилось. 30.04.2025 року була скерована на реабілітацію до ДУ «Національний науковий центр фтизіатрії, пульмонології та алергології імені Ф. Г. Яновського НАМН України» в смт Солотвино Тячівського району Закарпатської області. Реабілітація тривала до 17.05 2025 року. Відчуття ознобу не переставало переслідувати Позивачку, тому тривога і страх теж її переслідували. Виписана з поліпшенням стану.
20.05.2025 року знову підвищилась температура тіла до 38,6 градусів, з`явився сильний кашель, озноб посилився, слабкість і пітливість теж посилилась. Одразу звернулась до сімейного лікаря. Призначено антибіотик фторхінолонового ряду Новокс 1000 мг х 1 р/д, обстеження – загальний аналіз крові. Аналіз крові був ідеальний, ніяких відхилень від норми. Тому лікар терапевт і сімейний лікар запевнили Позивачку, що пневмонії немає і рентген робити не будемо.
Весь період лікування позивачка перебувала в тривожному стані, страх за власне життя, тривале підвищення температури на фоні безперервного лікування, виснаженість, постійний озноб, тримали її в постійному страху за своє життя, тривожні думки переслідували і заважали жити нормально.
Лікування могло тривати максимум десять днів, якби своєчасно було надано лікарську допомогу, а через байдужість, непрофесійні дії КНП ХЦЛ, відсутність милосердя лікарів до хворого, Позивачці завдано не лише фізичного болю, ще гірше моральний біль, біль душі, ображено її честь і гідність, через приниження цінності її здоров`я для неї, родини, суспільства, ніякої поваги до похилого віку людини.
Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому в основному повторив свої доводи зазначені у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що у відповіді на відзив позивачка підтверджує той факт, що їй не було відмовлено в госпіталізації. Це зокрема, видно з розмови між позивачкою та лікарем медицини невідкладних станів ОСОБА_2 . На питання позивачки: «Мені відмовлено в госпіталізації?», лікар ОСОБА_2 відповіла: «НІ». На підтвердження своїх слів лікар ОСОБА_2 запропонувала позивачці госпіталізацію в інфекційне відділення лікарні для динамічного спостереження за станом організму. Таким чином, позивачка сама відмовилася від госпіталізації.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали покликаючись на наведені в позові обставини, просять їх задоволити.
В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні покликаючись на обставини, які викладені у відзиві. 
В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_2 суду ствердила, що 21 березня 2025 року вона чергувала в відділенні екстреної (невідкладної) допомоги. До неї в відділення звернулася позивачка зі скаргами на болі в горлі, осиплість голосу, кашель (переважно сухий), загальну слабкість, періодичне підвищення температури тіла до 37-38?. Вона оглянула позивачку, здійснила вимірювання сатурації та провела аускультативне прослуховування легень. Скерувала позивачку на загальний аналіз крові, аналіз на глюкозу крові, на електрокардіограму, на рентгенографію органів грудної клітки. ОСОБА_2 скоординувала процес огляду позивачки наступними лікарями: кардіологом, інфекціоністом, отоларингологом, терапевтом. Після обстежень та огляду позивачці були надані рекомендації по лікуванню, з пропозицією повторного огляду через 5 днів, оскільки попередній діагноз «пневмонія» після лабораторних досліджень та оглядів не підтвердився. Однак, позивачка скаржилася на загальну слабкість, болі в горлі. ОСОБА_2 провела позивачці повторне вимірювання температури, яка складала 36,5 градусів. Після цього позивачка переміряла температуру тіла своїм особистим термометром, який показав температуру 37 градусів. Зважаючи на розбіжності в показах термометрів та скарги на загальну слабкість, ОСОБА_2 запропонувала позивачці госпіталізацію в інфекційне відділення для динамічного спостереження. Однак, позивачка не погодилась на таку госпіталізацію, і відповіла: «Ні, дякую. Я залишаю за собою право поскаржитися на гарячу лінію». Попередній діагноз, який поставила ОСОБА_2 : гостре респіраторне захворювання, гострий ларингіт, хронічний бронхіт.
В судовому засіданні допитаний з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_5 суду ствердив, 21 березня 2026 року, близько о 14-30 год. лікар ОСОБА_2 повідомила його, що потрібно оглянути пацієнтку. Він прийшов в приймальне відділення, зібрав анамнез захворювання та оглянув позивачку. Позивачка вважала себе хворою протягом кількох днів, коли підвищилась температура тіла, з`явився біль в горлі та малопродуктивний кашель. Хворіє на артеріальну гіпертензію та ішемічну хворобу серця. При обстеженні Позивачки, виявив наступне: діяльність серця ритмічна, пульс – 86 ударів за хвилину, артеріальний тиск 130/80 мм рт. ст., сатурація без кисневої підтримки – 95 %, аускультативно над легенями везикулярне, тобто нормальне дихання. Оскільки дані під час огляду не підтверджували діагноз «пневмонія», з метою диференційної діагностики рекомендовано провести інструментальне дослідження органів грудної клітки, золотим стандартом якого є рентгенографія грудної клітки. Враховуючи наявність в позивачки болю в горлі, динаміку температури тіла, відсутність інфільтрації легеневої тканини на рентгенограмі органів грудної клітки, діагноз «пневмонія» на час огляду не був встановлений. Анамнез та перебіг захворювання, показники об`єктивного обстеження та результат рентгенологічного обстеження органів грудної клітки свідчили про діагноз «інфекцію верхніх дихальних шляхів», що є протипоказаним для госпіталізації в терапевтичне відділення та є компетенцією інфекціоніста. Рекомендував консультацію інфекціоніста та отоларинголога. Враховуючи ці обставини лікар ОСОБА_2 організувала проведення консультацій інфекціоніста та отоларинголога. На запитання суду, який прихований період може бути в «пневмонії», відповів, що інкубаційний період пневмонії може становити від 1 до 7 днів.
В судовому засіданні допитаний з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_6 суду ствердив, що 21 березня 2025 року він проводив рентгенографію органів грудної клітки в позивачки. На рентгенограмі органів грудної клітки від 21.03.2025 № 15082 зафіксовано, що легеневі поля без вогнищево-інфільтративних тіней. Корені тяжисті, синуси вільні. Серце – дилятація лівих відділів. Це означає, що на рентгенівському знімку легені виглядають чистими, без ознак запалення (пневмонії, туберкульозу), ущільнень, нових утворень (вогнищ) чи рідини, тобто повітряна тканина не затемнена і малюнок легень не змінений, що є нормою і свідчить про здоровий стан дихальних шляхів. Тобто, на момент здійснення рентгенограми органів грудної клітки ознак «пневмонії» не виявлено.
В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_7 суду ствердила, що при огляді позивачки як лікар-інфекціоніст, отримала інформацію, що остання хворіє з 4 березня 2025 року, коли захворіла гостро на респіраторну вірусну інфекцію, Під час аускультації легень зафіксовано везикулярне дихання, тобто нормальне. Ознак пневмонії не було. Призначила відповідне лікування.
В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_8 суду ствердила, що при огляді позивачки як лікар-кардіолог було встановлено, що вона хворіє приблизно 5 днів. Скаржилась на болі в горлі, кашель, підняття температури. На момент огляду біль в області серця не відмічає. Рекомендовано лікування ГРВІ.
В судовому засіданні допитаний з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_9 суду ствердив, що при огляді позивачки як лікар-отоларинголог було встановлено, що вона хворіє на інфекцію верхніх дихальних шляхів, гострою респіраторною вірусною інфекцією. Призначив лікування.
Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Так, відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2025 року ОСОБА_1 звернулася до відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП «Хустська центральна лікарня імені Віцинського Остапа Петровича» зі скаргами на болі в горлі, осиплість голосу, кашель (переважно сухий), загальну слабкість, періодичне підняття температури тіла до 37-38 градусів. ОСОБА_1 звернулася до лікарні на підставі електронного направлення сімейного лікаря № 7054-0158-0267-5333 від 21.03.2025.
У відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги Позивачка була оглянута лікарем ОСОБА_2 , яка виміряла їй сатурацію (показник насичення крові киснем), провела аускультативне прослуховування легень та виконала такі призначення: загальний аналіз крові, глюкоза крові, електрокардіограма, рентгенографія органів грудної клітки. Рівень сатурації становив 97 %, тобто в межах норми. Загальний аналіз крові не показав ознак запального процесу в організмі.
Рентгенографія органів грудної клітки показала, що легеневі поля без вогнищево-інфільтративних тіней, синуси вільні. Це означає, що на рентгенівському знімку легені виглядають чистими, без ознак запалення (пневмонії, туберкульозу), ущільнень, нових утворень (вогнищ) чи рідини, тобто повітряна тканина не затемнена і малюнок легень не змінений, що є нормою і свідчить про здоровий стан дихальних шляхів.
Вказані обставини підтвердили також свідки, які були допитані в судовому засіданні.
Крім цього, позивачка була оглянута такими лікарями: кардіологом, інфекціоністом, отоларингологом, терапевтом.
Після вказаних обстежень та медичних оглядів, позивачці було надано рекомендації по лікуванню, з пропозицією повторного огляду через декілька днів, оскільки діагноз «пневмонія» в умовах стаціонару не підтвердився.
Беручи до уваги, що позивачка продовжувала скаржитись на виражену загальну слабкість, болі в горлі, лікарем ОСОБА_2 було запропоновано позивачці госпіталізацію в інфекційне відділення з метою динамічного спостереження за нею, оскільки попередній діагноз був поставлений: гостра респіраторна вірусна інфекція, гострий ларингіт, хронічний бронхіт. Від вказаної пропозиції позивачка відмовилась. Вказана відмова від пропозиції госпіталізації в інфекційне відділення знайшла своє відображення і в відповіді на відзив позивачки, де вона конкретизує свій діалог з лікарем ОСОБА_2 .
Таким чином, суд надає критичну оцінку твердженням позивачки про те, що працівниками відповідача їй не надано належної медичної допомоги та відмовлено в госпіталізації. Таке твердження спростовується наступними обставинами.
Позивачці надано комплекс медичних обстежень та оглядів, зокрема: виміряно сатурацію, температуру тіла, проведено аускультацію легень, здійснено загальний аналіз крові, аналіз глюкози крові, проведено рентгенографію органів грудної клітки, виконано електрокардіограму. 
Позивачка була оглянута наступними медичними спеціалістами: лікарем відділення екстреної (невідкладної) допомоги ОСОБА_2 , лікарем-терапевтом ОСОБА_5 , лікарем-інфекціоністом Бойко Т. Л., лікарем-кардіологом ОСОБА_10 , лікарем-отоларингологом ОСОБА_9 , лікарем-рентгенологом ОСОБА_6 .
В даному контексті безпідставно говорити про неправомірну бездіяльність відповідача.
Щодо електронного направлення сімейного лікаря № 7054-0158-0267-5333 від 21.03.2025, то воно визначене сімейним лікарем як планове (не термінове). Дата створення направлення: 21 березня 2025 р. Направлення дійсне: до 22 березня 2026 року. Електронне направлення містить лише назву призначеної медичної послуги і не містить конкретного надавача такої послуги. В обов`язки лікаря входить лише призначення конкретного найменування необхідних обстежень та процедур для встановлення діагнозу. Лікар не може вказувати пацієнту, до якого надавача цієї послуги він має звернутися. Право обирати залишається за пацієнтом. Таким чином, в направленні не зазначається ні заклад охорони здоров`я, ні лікар, ні конкретне відділення в яке має бути госпіталізований пацієнт. Вказане направлення було автоматично закрите 22 березня 2026 року. По ньому не було зафіксовано будь яких відмов у госпіталізації. 
З огляду на вказане, правомірним є пропозиція відповідача щодо госпіталізації позивачки в інфекційне відділення.
Суд також зауважує, що позивачка не була позбавлена можливості повторно звернутися до КНП «Хустська ЦЛ ім. ОСОБА_3 » з метою підтвердження свого діагнозу та пройти лікування в закладі відповідача (або в будь-якому іншому закладі охорони здоров`я, який має можливість забезпечити відповідне лікування), оскільки електронне направлення № 7054-0158-0267-5333 від 21.03.2025 було чинним аж до 22 березня 2026 року. Однак, позивачка визнала за доцільне не звертатися повторно для лікування до закладу відповідача. Тільки 30 квітня 2025 року позивачка звернулася до відділу алергології та медичної реабілітації ДУ «Національний науковий центр фтизіатрії, пульмонології та алергології імені Ф. Г. Яновського НАМН України» в смт Солотвино Тячівського району Закарпатської області. Звернення відбулося через 41 день після звернення до КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О. П.», тобто після 21 березня 2025 року. Вказане звернення відбулося не на підставі направлення № 7054-0158-0267-5333 від 21.03.2025. 
29 травня 2025 року позивачка була госпіталізована до пульмонологічного відділення КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака» Закарпатської обласної ради. Госпіталізація відбулося через 70 днів після звернення до КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О. П.», тобто після 21 березня 2025 року. Вказане звернення також відбулося не на підставі направлення № 7054-0158-0267-5333 від 21.03.2025.
У свою чергу, суд позбавлений можливості надати оцінку правильності або неправильності встановленого (невстановленого) діагнозу, оскільки вказане питання знаходиться поза межами площини права та потребує спеціальних знань. При цьому Позивачка не заявляла клопотань про призначення у справі судової експертизи.
Суд вважає, що в даній справі є обставини, які визнаються обома сторонами та таким чином набувають безспірного характеру. Зокрема, представник відповідача стверджує, що КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О. П.» не відмовляло позивачці в госпіталізації, а навпаки, запропонувало госпіталізації в інфекційне відділення. Так само, і позивачка не заперечує цей факт. Зокрема, в своїй позовній заяві (сторінка 3 абзац 2) позивачка зазначає «після численних консультацій різних спеціалістів мені не було офіційно відмовлено у госпіталізації…».
Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд зазначає наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Положенням ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як визначено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 233/3916/16 (провадження № 61-27428св18) зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, за умови наявності вини завдавача цієї шкоди. 
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами і доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди.
У постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 686/26653/18 зазначено, що причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
За таких обставин суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази про заподіяння шкоди позивачці саме діями працівників відповідача.
Також суд вважає, що відсутні ознаки протиправності або бездіяльності працівників відповідача, адже, позивачці надано комплекс медичних послуг спрямованих на її обстеження та встановлення діагнозу. Крім того, позивачці було запропоновано госпіталізацію у інфекційне відділення відповідача. На що вона не погодилася.
Ще одним важливим елементом для настання відповідальності за заподіяння моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) лікарів та шкодою, якої завдано пацієнту. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода спричинена не протиправним діянням лікаря, а є наслідком інших причин. Саме тому відповідальність лікаря виключається.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що працівниками відповідача не спричинено жодної шкоди позивачці, в їх діях відсутні ознаки протиправності або бездіяльності, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) лікарів та шкодою, якої заподіяно позивачці, відсутня вина відповідача. Сам по собі факт тривалого лікування позивачки не може бути підтвердженням обставини щодо заподіяння моральної шкоди. В даному випадка позивачка посилається на послідовність подій з приводу її захворювання.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
З урахуванням наведених положень законодавства, позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, протиправності дій лікарів, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, зазначеними позивачем у позові, а також вини відповідача.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, допитавши свідків, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 49, 81, 82 83, 90, 91, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, 
У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського Остапа Петровича» Хустської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Хустська міська рада Хустського району Закарпатської області про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст рішення суду виготовлено 15 червня 2026 р.  

Суддя Хустського 
районного суду:  Орос Я.В.