БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
23.04.2026 
Справа № 496/1304/25  
Провадження № 2/497/92/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне

23.04.2026 року Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого - судді Кравцової А.В., 
секретар судового засідання Георгієва А.В., 
за участю: позивачки - неповнолітньої ОСОБА_1 (ВКЗ, власні засоби її представника);
представника позивачки - адвоката Бобуйка А.Д. (ВКЗ, власні засоби);
представника органу опіки та піклування в особі ВК Біляївської міської ради 
Одеського району Одеської області - Богдан Ю.В. (ВКЗ з приміщення іншого суду);
представника органу опіки та піклування в особі Криничненської сільської ради
Болградського району Одеської області - Атмажової Г.І. (в залі суду);
розглянувши у приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за позовом неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи: органи опіки та піклування Біляївської об`єднаної територіальної громади Одеської області та Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області,

ВСТАНОВИВ:
28.04.2025 року з Біляївського районного суду Одеської області до Болградського районного суду Одеської області надійшов на вимогу чинного законодавства щодо правил територіальної підсудності вищевказаний позов неповнолітньої позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вона просить позбавити батьківських прав її матір - відповідачку ОСОБА_2 відносно неї, позивачки, та її, позивачки, малолітнього брата - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і стягнути з відповідачки аліменти на утримання цих двох дітей.
В обґрунтування вимог позову позивачка посилається на те, що її батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 10.05.2016р. був розірваний; від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася вона, озивачка - дочка ОСОБА_4 , а також ІНФОРМАЦІЯ_4 - син ОСОБА_5 , які після розірвання шлюбу проживали з батьком - ОСОБА_6 . Однак, оскільки батько помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а мати дітей - відповідачка ОСОБА_2 - повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дочки і сина, ніяких відносин з ними не підтримує, не бере участі в їх вихованні та матеріальному утриманні, взагалі не цікавиться їх життям, не виявляє батьківської уваги та турботи, та, навіть не виявляє бажання спілкуватися, більше 10-ти років з ними не проживає, виїхала на постійне місце проживання до Ізмаїльського району у с.Новоозерне, а усі витрати, пов`язанні з утриманням, лікуванням, фізичним та духовним розвитком обох цих дітей, несе їх бабуся, з якою вони проживають; тому позивачка вважає, що її мати підлягає позбавленню батьківських прав.
Відповідачка, що була повідомлена судом належним чином про час та місце судового засідання, до суду не прибула, не подала суду письмових заперечень чи пояснень щодо предмету та підстав позову, не зважаючи на те, що була повідомлена судом про час та місце розгляду справи судовою повісткою, а також шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, а також вона отримала копію позову власноручно у приміщенні суду 25.06.2025р. під підпис (а.с.31), та під підпис була сповіщена про дату судового засідання на 15.10.2025 (а.с.43), - яке не відбулося, оскільки було відкладене за клопотанням позивачки від 13.10.2025, що надійшло до матеріалів справи через канцелярію суду 14.10.2025р. - через ненадання висновку органом опіки в особі ВК Біляївської міської ради Одеського району Одеської област(а.с.43); відповідачка була під підпис сповіщена про дату судового засідання на20.01.2026 (а.с.46), тому судом обґрунтовано ухвалено протокольною ухвалою з врахуванням думки кожного учасника справи, які були присутні у судовому засіданні, що справа підлягає розгляду заочно, без участі відповідачки.
У судовому засіданні адвокат Бобуйок А.Д. - представник позивачки - вимоги позову підтримав, просив задовольнити та позбавити батьківських прав відповідачку ОСОБА_2 відносно її дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і стягнути з неї аліменти для утримання дітей.
Позивачка ОСОБА_1 підтримала вимоги вого позову та думку свого представника, просила вимоги позову задовольнити, пояснивши, що не спілкується давно з матір`ю, яка не цікавиться її, позивачки та її молодшого брата життям, матеріально не допомагає, в телефонних дзвінках навіть погрожувала, але подробиць не повідомила. 
На запитання суду до позивачки і її представника щодо допиту в якості свідків бабусі дітей і дядька - вони вважали, що необхідність відсутня, хоча бабуся була присутня поряд з позивачкою і її представником та спочатку бажала надати свідчення.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області - за місцем проживання відповідачки - надавши суду виснвок щодо недоцільності опзбавлення відповідачки батьківських прав, пояснила, що вона, як представник органу та піклування, особисто спілкувалася з відповідачкою, яка приходила на комісію з прав дітей, пояснивши. що після розірвання шлюбу з батьком своєї старшої дочки - позивачки ОСОБА_1 . 
Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі ВК Біляївської міської ради Одеської області - за місцем проживання дітей - у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідачку ОСОБА_2 відносно її дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; про взяття на облік дітей та під патронат позивачки і її брата та тимчасове влаштування їх в родину бабусі і дядька після смерті батька - пояснила, що не було необхідності, але родина на контролі, її члени органу опіки та піклування відвідували, складати акти обстеження побутових умов дітей, орган опіки володіє інформацією, що мати дітей не приділяє дітям уваги, але причину роздільного проживання матері і цих дітей суду не пояснила, як і не пояснила ненадання цим органом опіки свого висновку щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, хоча судом цей доказ був витребуваний.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування - Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, в ході судового засідання надавала пояснення і висловлювала позицію щодо недоцільності задоволення вимог позову, надавши суду відповідний висновок органу опіки, але в останнє судове засідання не прибула, подавши суду заяву про продовження розгляду справи без її участі, заперечуючи проти задоволення вимог позову. 
Вислухавши у судовому засіданні думку позивачки та її представника, а також представника органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання дітей - в особі представника Біляївської міської ради Одеської області, які наполягали на задоволенні вимог позову в повному обсязі, та які стверджували, що в них відсутні клопотання про виклик і допит свідків, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд обгрунтовано ухвалив, що справа підлягає заочному розгляду, та дійшов висновку, що позовні вимоги - підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Вимогами ст.ст.76,81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків, тощо.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини:
- згідно свідоцтва про народження неповнолітньої позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (серії НОМЕР_1 , вид. ВК Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області, а/з №19, а.с.5) - її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;
- згідно свідоцтва про народження неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (серії НОМЕР_2 , вид. ВК Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області, а/з №27, а.с.6) - його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ;
- з рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2016р. (справа №500/1028/16-ц) - вбачається, що цим рішенням, яке набрало законної сили 23.05.2016р. був розірваний шлюб між гр.гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , справа була розглянута без їх участі, обидві сторони своїми письмовими заявами просили суд про розірвання шлюбу (а.с.17) - що свідчить про те, що батьки дітей перебували у шлюбі;
- ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько дітей - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_3 , вид.22.05.2024р. Біляївським відділом державної РАЦС в Одеському районі Одеської області Південного МУ МЮ (м.Одеса), а/з №413 (а.с.16);
- згідно акту №325 від 03.06.2024, що був складений і підписаний депутатом Біляївської міської ради Єдином В.М. та пояснень громадян ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що містяться в цьому Акті - вони є сусідами неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , - які дйсно проживали за адресою: АДРЕСА_1  на момент смерті їх батька - ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_5 - разом з ним, а мати дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - з дітьми фактично не проживає з 2015 року (а.с.11);
- довідкою Біляївської міської ради Одеського району Одеської області №730/06-13 від 30.10.2024, підписаного старостою сіл Мирне та Широка Балка на підставі депутатьсякого акту від 30.10.2024р. "Про встановлення факту проживання", підписаного депутатом Біляївської міської ради Єдином В.М., - підтверджується, що неповнолітні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - дйсно після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , - проживають разом з рідним дятьком ОСОБА_11 та бабусею ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2  (а.с.12-15);
- додана до позову довідка №300 від 29.10.2024р. ДНЗ "Одеське вище професійне училище морського туристичного сервісу", - свідчить про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в цьому навчальному закладі за професією (спеціальністю) 5122/5123 "Кухар судновий. Офіціант судновий", Наказ про зарахування від 28.08.2024р., термін навчання - до серпня 2027р., форма навчання денна, фінансова складова - бюджет, училище першого рівня акредитації (а.с.10);
- додана до позову позитивна характеристика від 11.11.2024р. дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - свідчить про те, що вона видана ДНЗ "Одеське вище професійне училище морського туристичного сервісу", дитина навчається в цьому навчальному закладі з 01.09.2024р., за час навчання мати не цікавилася навчаням дитини, не брала участі у житті та вихованні дочки (а.с.7);
- додана до позову довідка Широкобалківської гімназії №37/01-20 від 29.04.2024, свідчить про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - навчалася в цьому навчальному закладі з 01.09.2015, на момент видачі довідки була ученицею 9-го класу, за час навчання мати не цікавилася навчальними успіхами дитини, не брала участі у житті та вихованні дочки (а.с.8);
- довідкою Широкобалківської гімназії №38/01-20 від 29.04.2024р. підтверджується, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учень 6-го класу, навчається в цьому навчальному закладі з 01.09.2018р., за час навчання мати не цікавилася навчальними успіхами дитини, не брала участі у житті та вихованні сина (а.с.9);
- 02.03.2026р. до матеріалів справи засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника позивачки - адвоката Бобуйка А.Д. про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, до якого додані наступні письмові докази: 
- характеристики директорів навчальних закладів щодо дітей від 17 і 18.02.2026р., згідно яких ОСОБА_1 навчалася в школі (не зазначено в якій) з 2015 до 2024р.р., а ОСОБА_3 - відвідував Широкобалківський ЗДО д/с "Ромашка" з 02.02.2015 до 01.03.2016р. та є учнем 8-го класу Широкобалківської гімназії ОСОБА_13 , їх вихованням і матеріальним забезпеченням займався батько, матір дітей особисто не цікавилася дітьми, не відвідувала ці навчальні заклади; 
- довідка Біляївської міської ради за №101 від 20.02.2026р. за підписом старости сіл Мирне та Широка Балка, згідно якої неповнолітні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - дйсно проживали разом з їхнім покійним батьком ОСОБА_6 до його смерті (а/з №413 від 22.05.2024р.) на АДРЕСА_1 , після смерті батька - з ІНФОРМАЦІЯ_10 - діти проживають разом зі своїм рідним дядьком ОСОБА_11 та бабусею ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , мати дітей - ОСОБА_2 - не брала участі в житті дітей, матеріальної допомоги не надавала (але на яких доказах базуються ці твердження - не зазначено); 
- 4 (чотири) медичні довідки ТОВ сімейної медицини, м.Біляївка, від 20.02.2026р., - стосовно:
- бабусі дітей - гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , має неуточнений діагноз "інфаркт могку, інша вторинна гіпертонія", перебуває під наглядом кардіолога, 
- неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - соматично здоровий, звертався за медичною допомогою 15.08.2023р. з приводу рваної рани правої підколінної ямки; 
- неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - здорова, протягом останніх 5-ти років за медичною допомогою не зверталася; 
- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , - дядько дітей - здоровий, протягом останніх 5-ти років за медичною допомогою не звертався; 
- однак, згідно рішення органу опіки та піклування - Криничненської сільської ради Одеської області - за місцем проживання відповідачки, від 26.12.2025р. за №127, - про затвердження висновку органу опіки та піклування - який в ході судового засідання підтвердила представник цього органу опіки та піклування - орган опіки вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , стосовно її дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - через недостатність інформації про родинні стосунки, оскільки діти проживають в іншій територіальній громаді, відсутня інформація про стан здоров`я бабусі та інша необхідна інформація (а.с.58-59);
- згідно Акту обстеження умов проживання матері позивачки - відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , - що складений працівниками Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, як органу опіки та піклування, - вона дійсно фактично проживає у АДРЕСА_3 , - в орендованому будинку без реєстрації, побутові умови проживання є задовільними, вона сама виховує двох дітей, в приміщені чисто, є певний запас продуктів харчування; в ході розгляду питання цим органом опіки було встановлено, що між відповідачкою ОСОБА_2 та покійним ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб з 2008р. до 2016р., сім`я проживала у с.Ш.Балка, після розірвання шлюбу (у 2016р.) відповідачка разом з дітьми - дочкою - позивачкою ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 - переїхала додому у с.Новоозерне Болградського району, але через деякий час бабуся позивачки почала телефонувати позивачці і просити повернути старшу дитину - дочку - позивачку ОСОБА_1 (синові було на той час 3 роки), бо її, бабусін син (батько дітей) сильно засмучений і почав пиячити. У відповідачки у 2018р. і у 2022р. народилося ще двоє дітей від іншого чоловіка, та коли її сину - ОСОБА_3 виповнилося 6-ть років, батько сина (колишній чоловік відповідачки - померлий ОСОБА_6 ) - також й його забрав до себе; відповідачка після смерті колишнього чоловіка - 20.05.2024р. - забрала до себе й старших дітей - дочку - позивачку ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 , онак дочка - позивачка ОСОБА_1 вирішила, що не буде навчатися в школі - буде поступати для продовження навчання до м.Одеси, а тому - хоче проживати в бабусі у с.Широка Балка, бо звідти до м.Одеса і до навчального закладу ближче, тому попросила дозволу в матері повернутися до бабусі, але разом з братом, в якого там є друзі, однокласники, і відповідачка дозволила. Відповідачка ОСОБА_2 не має наразі власного житла, оскільки її рідна тітка оформила спадщинку у с.Новоозерне, в якому відповідачка проживала разом з дітьми, та вигнала відповцідачку з дітьми з того будинку. Станом на теперішній час відповідачка проживає у АДРЕСА_3 , неподалік від своєї матері, яка має можливість надати відповідачці допомогу з дітьми, оскільки відповідачка, хоча й неофіційно працевлаштована, але має постійну роботу і постійний дохід понад 20тис.грн. на місяць. За результатами обстеження житлово-побутових умов відповідачки і її двох молодших дітей - вони є задовільними. На засіданні комісії з питань захисту дітей відповідачка ( ОСОБА_2 ) повідомила, що вона категорично проти позбавлення її батьківських прав, своїх дітей любить і розуміє, що було помилкою дозволяти їх повернутися до бабусі після смерті їхнього батька. Крім того, відповідачка повідомила Комісії, що надсилала позивачці ( ОСОБА_1 ) кошти "на картку", але підтвердити це не може, бо квитанції не зберігала, а дівчинка про це нікому не казала і витрачала їх на власний розсуд. Також відповідачка ОСОБА_2 повідомила Комісії, що пенсію на дітей по втраті годувальника (батька) вона не може оформити через те, що бабуся дітей (її свекруха) не дає їй, як матері дітей, відповідних документів.
Крім того, у висновку органу опіки та піклування - Криничненської сільської ради зазначено, що для розгляду комісією органом опіки до Біляївської ССД був направлений запит щодо надання документів: копії свідоцтв про народження дітей, довідку з місця реєстрації дітей, довідку про склад сім`ї дітей, акт обстеження умов проживання дітей, інформацію, що свідвчить про невиконання батьківських обов`язків відповідачкою ОСОБА_2 (в разі можливості), довідки та характеритсики стосовно дітей з закладів освіти з аналізом участі матері, бабуасі у навчанні і вихованні дітей, довідку про стан здоров`я бабусі та інших членів сім`ї, з якими порживають діти, інформацію, чи перебували діти на обліку СЖО Служби у справах дітей за час проживання та ми перебуває/ла сім`я під соціальним супроводом ЦСС, письмові пояснення дітей стосовно позбавлення батьківських прав їхньої матері. Комісії були надані вказані письмові докази окрім довідок про стан здоров`я бабусі й інших членів родини, тому комісія з метою захисту прав та інтересів дитини, через недостатність відомостей вирішила недоцільним позбавлення відповідачки батьківських прав (а.с.60).
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч.ч.1,4ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення змісту ч.1 ст.164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.
У ч.1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
В рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вищевказане узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24.04.2019 у справі № 300/908/17.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, за доведеності винної поведінки будь-кого з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дітей. Подібний висновок викладено у постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19.
Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986).
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18, від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК Україниє усталеною.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку.
Вислухавши пояснення позивача, її представника, представників органів опіки та піклування, вивчивши надані суду матеріали і дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось з батьків, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і допускається тоді, коли неможливо змінити ставлення батьків до виховання дитини.
Разом з цим, матеріалами справи та дослідженими доказами не підтверджується, що відповідачка свідомо та остаточно знехтувала своїми обов`язками відносно дітей, втратила цікавість до них, а інтереси дітей вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення матері батьківських прав.
Позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів її та брата шляхом позбавлення їх матері відносно них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських (материнських) обов`язків.
Суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є таким, що має рекомендаційний характер, оскільки в ньому не зазначено наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, що у свою чергу були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15.04.2021 (справа № 243/13192/19-ц).
Отже, суд дійшов висновку, що вимога позову нповнолітньої  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав її матері - відповідачки ОСОБА_2 щодо неї, позивачки, - не доведена належними і достатніми доказами.
Що ж до вимоги позову про позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - то суд не може вирішити це питання в межах цієї справи, оскільки вимога завлена особою, яка не має на це право, адже позивачка ОСОБА_1 не є законним представником свого малолітнього брата ОСОБА_3 . З цієї ж підстави суд не може вирішити питання за вимогою позову про стягнення з відповідачки аліментів для утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову - лише в частині стягнення аліментів з відповідачки на користь позивачки, оскільки докази, що містяться в матеріалах справи не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, однак не свідчать про добровільне утримання відповідачкою  ОСОБА_2 своєї неповнолітньої дочки - позивачки  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
А, щодо вимоги позову про позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані відповідачці Законом до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, - є передчасною та не може вважатися такою, що відповідає інтересам дитини, адже розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», п.49). Таких обставин у цій справі не доведено, оскільки саме по собі посилання позивача на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки - не може бути підставою для задоволення позову, адже простої бездіяльності з боку матері 4-х дітей - відповідачки - не достатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та позивачкою - ця обставина не є достатньою для позбавлення відповідачки батьківських прав (постанова Верховного Суду від 04.04.2024 у справі № 553/449/20).
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка жорстоко поводилася з дітьми, - зокрема, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку з неналежним поводженням щодо дітей, вчиняла насильство відносно них та застосовувала будь-які заходи впливу, що виявилися безрезультатними, - тобто, доказів того, що відповідачка систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки - матеріали справи не містять.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських відповідача ОСОБА_2 прав, у даному випадку, є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, та за обставин, що склалися, застосовувати не можна, а тому - є обгрнтовані підстави для відмови у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав - в повному обсязі, однак, враховуючи поведінку відповідачки з виконання своїх батьківських обов`язків відносно її неповнолітніх дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , - відповідачку слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання цих своїх дітей, - які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , - що узгоджується з п.18 Постанови Пленуму ВС України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».
Слід також покласти контроль за виконанням відповідачкою ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо її дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - на органи опіки та піклування Біляївської об`єднаної територіальної громади Одеської області - за місцем проживання неповнолітніх дітей та Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області - за місцем проживання матері дітей - що узгоджується з правовими висновками, що викладені у Постанові ВС КЦС від 17.01.2024 у справі №735/308/21 (провадження № 61-10098св23), - згідно якої суд, розглядаючи справу, має вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд має ухвалити судове рішення.
Відповідно до ст.ст.180,181,183 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають той із батьків або інших законних представників, з яким проживає дитина. Також це право має дитина, яка досягла 14 років, для захисту своїх інтересів.
Згідно ст. 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Тому, як зазначено вище, оскільки, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є законним представником її брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент ухвалення судового рішення ще є неповнолітньою, - її вимога в частині стягнення аліментів на її брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . - задоволенню не підлягає, хоча стосовно вимоги її позову про стягнення аліментів на її утримання - є правомірною і підлягає задоволенню.
Так, відповідно до ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, - несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. 
У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним зі способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, а, згідно ст.180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3ст.181 СК України ). Ст.81 СК України регламентовано, що "Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на ... дітей, ... затверджується КМ України". Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Ст.183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України: частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1 /4, двох дітей - 1 / 3, на трьох і більше дітей - 1 / 2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками - не вважається незмінним, - може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, стягувач зможе у подальшому подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька/матері - може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, з урахуванням вимог діючого законодавства, - обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним. Аліменти є повною власністю самої дитини, а не того, на користь кого їх стягнуто для утримання дитини - це питання врегульовано Сімейним кодексом України, а саме - його ст.179. Цією ж статтею регламентовано, що неповнолітня дитина (віком від 14 до 18 років) має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними - що означає, що підліток може самостійно звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, якщо батько/матір ухиляється від їх сплати.
У даному випадку суду не надано доказів, що відповідачка ухиляється від обов`язку утримувати своїх старших дітей від першого шлюбу - позивачку  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не надала суду доказів утримування нею цих дітей, хоча, як стверджує представник органу опіки та піклування, визнала в ході надання пояснень комісіу Служби у справах дітей свій обов`язок брати участь в утриманні своїх дітей, та навіть стверджувала, що надавала таку матеріальну допомогу найстаршій дівчинці і це твердження нічим і ніким не спростоване.
Ухвалюючи рішення про задоволення вимоги позову про стягнення аліментів, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, - підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 1331,2 гривень.
Керуючись ст.ст.2,81,263-265,280-284,352,354 ЦПК України; ст.ст.164п.2ч.1,165,166, 180,181 СК України; ст.ст.8,11,12,15 ЗУ «Про охорону дитинства»; ч.2ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 27.09.1991р.; принципом №6 Декларації «Про права дитини», проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р.; Постановою №3 Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007р., суд 
ухвалив: 
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи: органи опіки та піклування Біляївської об`єднаної територіальної громади Одеської області та Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області 
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9  (РНОКПП НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), - на користь позивача ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  (РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), - аліменти для її, позивачки, утримання, - в розмірі 1 / 4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, - починаючи з 03.03.2025 року і до повноліття позивачки - до виповнення їй 18-ти років - до ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_2  ( НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), на користь держави, - судові витрати в розмірі судового збору - 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок (на рахунок UA908999980313111256000026001 отримувач - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030106).
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , - які проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо її дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , - на органи опіки та піклування: Біляївської об`єднаної територіальної громади Одеської області - за місцем проживання неповнолітніх дітей та Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області - за місцем проживання матері дітей.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Залишити без задоволення позов в решті частини вимог.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Повний текст судового рішення виготовлено до 01.05.2026 року.

Суддя А.В. Кравцова