ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №278/4096/25 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І. 
Категорія 39 Доповідач Панкеєва В. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючої судді: Панкеєвої В.А.,
суддів: Григорусь Н.Й., 
Галацевич О.М.,
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу № 278/4096/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дубка Сергія Миколайовича
на рішення  Житомирського районного суду Житомирської області від 22 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Буткевича М.І. у м. Житомирі,

встановив:

У серпні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (далі - ТОВ "Укр Кредит Фінанс") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 13.04.2024 між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та відповідачем за допомогою вебсайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "Укр Кредит Фінанс", укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1380-1902, що містить Правила надання споживчих кредитів.
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "Укр Кредит Фінанс" взяло на себе зобов`язання надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн зі строком користування кредитом 30 календарних днів за зниженою процентною ставкою 1,75 % на день, стандартною процентною ставкою 2,5 % на день, строк кредитування становить 300 календарних днів.
Відповідач прийняв виконання за договором, отримав кредитні кошти, проте не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від нього без пояснення причин.
Також Додатковою угодою №1 від 16.04.2024 до договору про відкриття кредитної лінії №1380-1902 від 13.04.2024 кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1000,00 грн.
Оскільки відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 14.07.2025 становить 85250,00 грн, з яких: 11000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 74250,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 35972,50 грн, за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 49277,50 грн.
Оскільки боржником умови договору не виконані, посилаючись на викладене, ТОВ "Укр Кредит Фінанс" просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії від 13.04.2024 № 1380-1902 у розмірі 49277,50 грн, з яких: 11000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 38277,50 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами та судовий збір.
Житомирський районний суд Житомирської області рішенням від 22 січня 2026 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за договором № 1380-1902 в розмірі 49277,50 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представника ОСОБА_1 - адвокат Дубок С.М. подав апеляційну скаргу.
Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм цивільного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, оскільки ухвалу про відкриття провадження не отримував, а підпис у рекомендованому повідомленні про вручення йому не належить. Фактично кореспонденція, що надходить за адресою військової частини, приймається сторонніми особами (оперативним черговим), що унеможливлює підтвердження її особистого вручення відповідачу. Крім того, позивачем зазначено недостовірну адресу проживання відповідача, за якою він ніколи не проживав. За таких обставин формальне направлення кореспонденції не може вважатися належним повідомленням, а відповідач був фактично позбавлений можливості реалізувати право на захист, ознайомитися з матеріалами справи, подати заперечення та докази. Це призвело до порушення принципів змагальності та рівності сторін, а також до неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи .
Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про укладення між сторонами кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір має бути укладений у письмовій формі, а електронна форма такого договору передбачає обов`язкове підтвердження волевиявлення сторін шляхом належного підписання відповідно до вимог законодавства про електронну комерцію. Водночас надані позивачем роздруківки договору, правил та паспорта кредиту не містять належних доказів використання відповідачем електронного підпису або одноразового ідентифікатора. Позивач не довів факту передачі такого ідентифікатора відповідачу, а також не підтвердив його використання саме відповідачем при акцепті оферти. Більше того, надані документи містять суперечності щодо ідентифікаторів, що ставить під сумнів їх достовірність. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору. 
Суд безпідставно визнав доведеним факт надання кредитних коштів та розмір заборгованості. Позивач не надав належних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували здійснення господарської операції з перерахування коштів саме відповідачу. Надані довідки сформовані самим позивачем і не можуть вважатися об`єктивними доказами, а довідка банку не містить даних, які дозволяють ідентифікувати отримувача коштів (відсутні ПІБ, відкриті реквізити рахунку тощо). Відтак відсутні належні докази як факту отримання кредиту, так і правильності розрахунку заборгованості.
Крім того, судом не враховано правовий статус відповідача як військовослужбовця. Відповідач проходить військову службу з 2015 року та під час особливого періоду підпадає під дію гарантій, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Вказана норма прямо забороняє нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом у період проходження служби за відповідних умов. 
З урахуванням того, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, він був об`єктивно позбавлений можливості подати докази до суду першої інстанції. Таким чином, причини їх неподання є поважними, а подані в апеляційній інстанції докази підлягають прийняттю відповідно до вимог статті 367 ЦПК України
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 09 березня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
04 травня 2026 року представник ТОВ "Укр Кредит Фінанс" подала відзив на апеляційну скаргу.
Статтею 122 ЦПК України передбачено, що строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з частиною сьомою статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
У статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, право на подання відзиву може бути реалізовано виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.
Ухвалою від 09.03.2026 про відкриття провадження було встановлено строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
Копію ухвали Житомирського апеляційного суду від 09.03.2026 позивач та його представник отримали 10.03.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с.115, 117), тому останнім днем строку для подання відзиву було 25.03.2026.
Натомість відзив подано до суду 04 травня 2026 року, тобто з пропуском встановленого судом строку.
Враховуючи викладене відзив ТОВ "Укр Кредит Фінанс" на апеляційну скаргу підлягає залишенню без розгляду.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13.04.2024 між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1380-1902, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування ним.
Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем кредитодавця, в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Невід`ємною частиною цього договору є Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (одноразового пароля), про що свідчить пункт 12 договору - реквізити сторін.
Відповідно до п.2.2 кредитного договору кредитодавець відкрив Кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.
Згідно з п.п.4.1., 4.2., 4.6., 4.8., 4.12., 10.1. кредитного договору сума кредиту (розмір кредитного ліміту) становить 10000,00 грн, дата надання/видачі кредиту 13.04.2024, строк кредитування 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту, дата повернення (виплати) кредиту 06.02.2025. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою 2,5% (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою). Знижена процентна ставка становить 1,75% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору.
На виконання умов договору кредиту 13.04.2024 відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом їх перерахування на указаний у кредитному договорі банківський рахунок (картку) НОМЕР_1 за допомогою платіжної системи LiqPay, що підтверджується відомостями, наданими АТ КБ "ПриватБанк" (а.с.11-34).
Також Додатковою угодою №1 від 16.04.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії №1380-1902 від 13.04.2024 кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1000,00 грн шляхом їх перерахування на указаний у кредитному договорі банківський рахунок (картку) НОМЕР_1 за допомогою платіжної системи LiqPay, що підтверджується відомостями, наданими АТ КБ "ПриватБанк" (а.с.32 зв.-37)
Зазначену інформацію про банківські реквізити очевидно, що надав позивачу саме відповідач - зважаючи на ту обставину, що, така інформація у відповідності з чинним законодавством України становить банківську таємницю та, відповідно, позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше як від самого відповідача або за його згодою (стаття 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність"). У зв`язку з цим позивач звертає особливу увагу, що кредитні кошти були перераховані ним саме у відповідності з умовами Кредитного договору та Правил та на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача.
Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів не банківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)" від 03.11.2021 № 113 передбачено, що Договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Отже, на підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано лист АТ КБ "ПриватБанк", який містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме, НОМЕР_1 (а.с.32-34).
Таким чином, первинні банківські документи по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.
ТОВ "Укр Кредит Фінанс" не є банківською установою в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність" та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої ТОВ "Укр Кредит Фінанс". Позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ "Укр Кредит Фінанс" є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку відповідача фінансова установа не може, оскільки не володіє такою інформацією.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 14.07.2025 борг ОСОБА_1 перед ТОВ "Укр Кредит Фінанс" становить 85 250,00 грн, з яких: 11000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 74 250,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами (а.с.39-41).
При цьому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 49277,50 грн, з яких: 11000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 38277,50 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Задовольняючи повністю позов суд першої інстанції виходив із того, що, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню позики у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.
Однак повністю з такими висновками суду погодитися неможливо виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч.1-2 ст.202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525-526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У даній справі встановлено, що на виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор C3188, для підписання кредитного договору № 1380-1902 від 13.04.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
13.04.2024 ОСОБА_1 підписав договір про відкриття кредитної лінії № 1380-1902. Строк кредитування був погоджений сторонами та становив 300 днів. За умовами договору плата за користування кредитом є фіксованою та становить за стандартною процентною ставкою 2,5% (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору за виключенням строку користування кредитом за зниженою ставкою). Знижена процентна ставка становить 1,75% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором C3188 - 13.04.2024.
Додатковою угодою №1 від 16.04.2024 до договору про відкриття кредитної лінії №1380-1902 від 13.04.2024 кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1000,00 грн. Додаткова угода підписана ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором A2953 - 16.04.2024.
Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 31 серпня 2022 року у справі № 280/4456/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19).
Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин, зокрема не доведено, що вказана платіжна картка йому не належить або що кредитні кошти не були ним отримані.
Згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08.06.2017 № 2401 "Про видачу ТОВ "Укр Кредит Фінанс" ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)" ТОВ "Укр Кредит Фінанс" було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
ТОВ "Укр Кредит Фінанс" не є банківською установою в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою, якій на підставі відповідної ліцензії надано право на надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту.
Позивач (через партнера АТ КБ "ПриватБанк" з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується листом АТ КБ "ПриватБанк" про перерахування коштів від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" через систему платежів LiqPay на підставі договору № 1380-1902 від 13.04.2024 та додаткової угоди №1 від 16.04.2024 на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Договір про відкриття кредитної лінії № 1380-1902 від 13.04.2024 та додаткова угода №1 від 16.04.2024, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ "Укр Кредит Фінанс" в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, тобто, відповідно до статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.
Матеріали справи не містять і відповідач не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.
Однак, відомості АТ КБ "ПриватБанк", надані позивачем підтверджують надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 10000,00 грн на виконання умов договору від 13.04.2024 та 1000,00 грн на виконання умов додаткової угоди №1 від 16.04.2024, шляхом їх перерахування на указаний у кредитному договорі та додатковій угоді банківський рахунок (картку) НОМЕР_1 за допомогою платіжної системи LiqPay (а.с.32-34).
Таким чином, розрахунок заборгованості за договором разом із виписками по рахунку, що містяться в матеріалах справи є належними доказами неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань та наявності заборгованості у розмірі 85250,00 грн.
Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунку щодо нарахування заборгованості за відсотками, долученого до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Натомість матеріали справи містять докази належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів, проте позичальник не довів належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 13.04.2024 між сторонами був укладений кредитний договір № 1380-1902 та додаткова угода №1 від 16.04.2024 в електронній формі, умови яких позивачем були виконані. Відповідач у передбачений строк, тобто до 06.02.2025 заборгованість не повернув.
Колегія суддів погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 11000,00 грн та не може погодитися з розміром нарахованих процентів за користування кредитними коштами, виходячи з наступного.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, в ст. ст.1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Згідно п.15 ст.14 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. 
Відповідно до ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. 
З моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період.
Стаття 3 Закону № 2011-XII унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей
Відповідно правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у п.74 його постанови від 04.09.2024 р. у справі № 426/4264/19: "У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники".
Разом з апеляційною скаргою відповідач подав до суду апеляційної інстанції копії посвідчення офіцера НОМЕР_2 , з якого видно, що відповідач має звання старшого лейтенанта з 25.06.2022, та проходить військову службу з 2015 року по теперішній час у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою форми 5 від 10.02.2026 №249/46/157 (а.с.85, 88-89).
Відтак, ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця Збройних Сил України на момент укладення кредитного договору № 1380-1902 від 13.04.2024 та додаткової угоди №1 від 16.04.2024.
Вказані договір та додаткова угода були укладені у період дії Закону № 2011-XII.
Отже, нарахування відповідачу процентів за № 1380-1902 від 13.04.2024 та додатковою угодою №1 від 16.04.2024, є таким, що суперечить приписам частини 15 статті 14 Закону № 2011-XII.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині незаконного нарахування процентів за користування кредитом з урахуванням положень частини 15 статті 14 Закону № 2011-XII є обґрунтованими.
Щодо процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, слід зазначити наступне.
Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Судом першої інстанції в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України 25.08.2025 був направлений запит відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області з проханням надати відомості щодо місця проживання та інших персональних даних відповідача (а.с.58).
Згідно отриманої відповіді від 02.09.2025 зареєстроване місце проживання відповідача з 06.08.2021 АДРЕСА_1 (а.с.58).
Копія ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2025 року про відкриття провадження у даній справі направлялася ОСОБА_1 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , та адресою, зазначеною в позовній заяві та кредитному договорі: АДРЕСА_2 (а.с.63). Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС відсутній.
Матеріали справи містять відомості про вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення особисто ОСОБА_1 30.09.2025 (а.с.65).
Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що добросовісність виконання службових обов`язків працівниками АТ "Укрпошта" презюмується, а обов`язок спростування цієї обставини покладається на заінтересовану особу (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 222/1402/16-ц, від 04 березня 2021 року у справі № 910/6835/20, від 30 серпня 2023 року у справі № 910/10477/22).
Так, відповідно до статті 128 ЦПК України обов`язковою умовою розгляду справи є належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, що забезпечує реалізацію принципів змагальності сторін та права на справедливий суд.
Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог цивільного процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення не знайшли свого підтвердження, судом першої інстанції не допущено істотних порушень норм процесуального права, які призвели до розгляду справи за відсутності належного повідомлення відповідача про судовий розгляд.
У відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки, висновки суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом зроблені з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України). 
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.
За звернення до суду із позовом ТОВ "Укр Кредит Фінанс" сплатило 2422,40 грн судового збору.
Позов ТОВ "Укр Кредит Фінанс" задоволено на 22,32% (11000,00 грн : 49277,50 грн х 100%), відтак із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" підлягає стягненню судовий збір у розмірі 540,68 грн (2422,40 грн х 22,32%).
За звернення до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив 3633,60 грн судового збору.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково на 77,68%, тому із ТОВ "Укр Кредит Фінанс" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду із апеляційною скаргою у розмірі 2822,58 грн (3633,60 грн х 77,68%). 
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дубка Сергія Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 січня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" заборгованості за процентами в розмірі 38277,50 грн (тридцять вісім тисяч двісті сімдесят сім гривень 50 копійок) за користування кредитом скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 січня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору до 540,68 грн (п`ятсот сорок гривень 68 копійок).
У решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" на користь ОСОБА_1 2822,58 грн (дві тисячі вісімсот двадцять дві гривні 58 копійок) судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В.А. Панкеєва

Судді: Н.Й. Григорусь

О.М. Галацевич