Справа 688/1924/24 
№ 2/688/452/26 

РІШЕННЯ 
Іменем України
07 травня 2026 року           м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Стаднічук Н.Л., 
з участю секретаря Березюк Н. А., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача Пацури А.-Н. А. ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог
29.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_3 про визнання його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування позову послалася на те, що в 2020 році працювала в ТОВ «САТУРН ЕКО» в м. Устроні Цілезійського воєводства Республіки Польщі та проживала у Польщі. Під час її роботи мала контакти з представником ТОВ «ВВМ ТРЕЙДИНГ» ОСОБА_3 Згодом почала з ним зустрічатись та завагітніла. Після цього він повідомив їй, що має сім`ю в Україні, тому просив не записувати його батьком дитини. Після народження дитини - сина ОСОБА_5 зареєструвала дитину на своє прізвище та вказала по батькові « ОСОБА_6 » за іменем свого батька. З цього часу відповідач уникає зустрічей та не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. З метою стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини просить визнати батьківство відповідача щодо дитини. 
2. Рух справи
Ухвалою суду від 22 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України підтвердження факту перетинання ОСОБА_3 кордону України на територію Республіки Польщі в січні 2021 року. 
Ухвалою суду від 29 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_7 про залишення позову без розгляду, призначено судово-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі. 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області залишено без змін. 
13.02.2025 до суду надійшов лист Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» № 100-75/298 від 12.02.2025 про неможливість проведення судово-медичної експертизи через те, що незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_3 на відбір зразка крові не з`явився. 
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 17 лютого 2025 року поновлено провадження в справі.
Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляд. 
3. Позиція сторін
25.06.2024 представник відповідача - адвокат Тобота Ю. С. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила залишити позов без розгляду, без руху та відмовити у його задоволенні. Вказала, що відповідач є генеральним директором та одним із учасників ТОВ «ВВМ ТРЕЙДИНГ», яке займається оптовими поставками мінеральних добрив. З 2018 року ТОВ «ТРЕЙДИНГ» почало співпрацювати з ТОВ «САТУРН ЕКО», який є польським експортером добрив на український ринок, тому відповідач періодично відвідував Польщу з метою налагодження партнерських відносин. Жодних стосунків, крім ділових, ОСОБА_3 з працівниками ТОВ «САТУРН ЕКО» не мав. Позивачка жодних доказів наявності стосунків між нею та відповідачем не надала. 
Позивачка ОСОБА_1 та її представник Пацура А.-Н. А. в судовому засіданні позов підтримали.
Допитана як свідок позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні показала, що в 2020 році вона приїхала до Польщі, жила там та працювала в ТОВ «Сатурн-Еко». В 2021 році на підприємство як діловий партнер приїжджав ОСОБА_3 , між ними виникла симпатія, після роботи він приходив до неї додому на винайману квартиру, тричі між ним відбувся інтимний незахищений зв`язок, після чого в лютому 2021 року дізналася, що завагітніла. Про стан вагітності повідомила ОСОБА_3 , він обіцяв їй допомагати та повідомив, що одружений та має 2-х дітей. У квітні 2021 року він пропонував їй перервати вагітність, заблокував її номер телефону та перестав спілкуватися з нею. Свої стосунки вони не афішували, знайомих та рідних, які могли б підтвердити їхні відносини, у Польщі не було. Після народження дитини вона була змушена повернутися до України, оскільки відповідач жодної підтримки їй та дитини не надавав. 
Відповідач ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
4. Фактичні обставини, встановлені судом
ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим Шепетівським МРВ УМВС України в Хмельницькій області 25.06.1999. 
Згідно з довідкою ТОВ «САТУРН ЕКО» від 14.12.2021 ОСОБА_1 була працевлаштована в ТОВ «САТУРН ЕКО» на посаді спеціаліста з питань логістики з 01.09.2020 до дня пологів 06.11.2021. 
З 01.02.2021 ОСОБА_1 орендувала квартиру в м. Устроні, що підтверджується договором оренди квартири від 01.02.2021. 
Згідно з повної копії свідоцтва про народження номер НОМЕР_2 від 23.11.2021, виданого Управлінням цивільного стану міста Цєшин Сілезького воєводства Республіки Польщі, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком дитини вказаний ОСОБА_11 відповідно до заяви матері.
Згідно з довідкою Генерального консульства України у Кракові № 61317/19-536-213 від 29.03.2022 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований громадянином України. 
Відповідач ОСОБА_3 є генеральним директором ТОВ «ВВМ ТРЕЙДИНГ», яке є торговим партнером ТОВ «САТУРН ЕКО», періодично відвідував Польщу протягом 2021 -2022 років, що визнається сторонами. 
5. Мотиви суду 
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
24 травня 1993 року між Україною і Республікою Польща було укладено Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою ВР N 3941-XII 04 лютого 1994 року. Дата набуття чинності 04 серпня 1994 року.
Частинами 1, 2 статті 1 Розділу I зазначеного Договору встановлено, що громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території іншої Договірної Сторони у відношенні своїх особистих та майнових прав таким же правовим захистом, які і громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися до органів іншої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні та кримінальні справи, можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови, а також здійснювати інші процесуальні дії за тих же умов, що і громадяни цієї Договірної Сторони.
Згідно зі статею 15 Договору документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. 
За змістом частини 2 статті 28 Договору встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Але достатнім є дотримання форми визнання дитини, що передбачена законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої визнання має бути або було здійснене.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).
Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Статтею 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 
6. Висновок суду
Оскільки мати дитини є громадянкою України, тому до спірних правовідносин застосовується законодавство України. 
Встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. При вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
У справі призначалася судово-генетична експертиза, яка не була проведена через те, що відповідач неодноразово не з`явився на на відбір зразка крові. 
Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи. 
Нез`явлення відповідача до експертної установи суд розцінює як ухилення від участі в проведенні експертних дій, що свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство.
У зв`язку із цим, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановленя факту, що саме відповідач є біологічним батьком дитини. 
З урахуванням викладеного та на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду, суд дійшов висновку про встановлення походження дитини від відповідача та задоволення позову. 
Визнання позивача батьком ОСОБА_4 відповідає інтересам малолітньої дитини. Негативних наслідків для дитини судом не встановлено. 
6. Розподіл судових витрат
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
В зв`язку із задоволенням позову, судовий збір, сплачений позивачкою, в сумі 1211,20 грн сляд стягнути на її користь з відповідача. 
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За змістом частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
В силу положень частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі N 927/237/20).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", «Баришевський проти України», «Двойних проти України», «Меріт проти України»). 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Правову допомогу у справі позивачці надавав адвокат Новачук Л. П. на підставі угоди про надання правової допомоги від 15.04.2024, а також адвокат Пацура А.-Н. А. на підставі ордера на надання правничої допомоги від 22.08.2025. 
За надання послуг з правничої допомоги ОСОБА_1 було сплачено адвокату Пацурі А.-Н. А. 32500 грн згідно з платіжними інструкціями № @2PL461102 від 29.08.2025, № @2PL616082 від 28.09.2025, № @2PL651451 від 30.09.2025, № @2PL758717 від 23.10.2025, № @2PL929943 від 03.11.2025 від 03.11.2025, № @2PL945067 від 13.12.2025. 
Згідно з розрахунком витрат на правову допомогу адвокатом Пацурою А.-Н. А. надані такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи - 2 год - 5000,00 грн, опрацювання законодавчої бази - 3 год - 7500,00 грн, підготовка процесуальних документів - 5 год - 12500,00 грн, участь у судових засіданнях - 7500,00 грн. 
Суд вважає, що зазначений представником позивачки - адвокатом Пацурою А.-Н. А. розмір витрат на правову допомогу 32500 грн не є обґрунтованим, розумним, необхідним та співмірним із складністю справи, з огляду на те, що справа не є складною, адвокат брала участь лише у 3-х судових засіданнях, підготовка до яких не потребувала значного часу. 
За таких обставин, суд вважає необхідним зменшити витрат на правову допомогу та стягнути з відповідача на користь позивачки такі витрати в сумі 7500 грн, що буде розумним, справедливим та співмірним із складністю справи. 
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 142, 200, 430, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) батьком дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн та витрати на правову допомогу в сумі 7500,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 7 квітня 2026 року.

Суддя      Н. Л. Стаднічук