Справа № 139/164/26 
Провадження № 33/801/585/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
встановив:
Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 665 гривень 60 копійок судового збору.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
У скарзі зазначає, що на місці складення протоколу про адміністративне правопорушення вона висловила свою незгоду з результатами проведеного огляду з використанням приладу «Драгер», при цьому працівники поліції лише повідомили про можливість пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Будь-яких дій щодо направлення та проведення огляду водія в закладі охорони здоров`я працівниками поліції вжито не було. Наявне у матеріалах справи направлення на огляд водія є недостовірним доказом. Оскільки працівниками поліції було допущено порушення процедури проведення огляду, результати проведеного огляду з використанням приладу «Драгер» є недійсними. Поліцейськими не було роз`яснено саму процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, міру (санкцію) відповідальності за ст. 130 КУпАП, а також не роз`яснено (а лише зачитано) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Також ОСОБА_1 просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови, мотивуючи тим, що вперше апеляційну скаргу було подано 23 квітня 2026 року, тобто протягом визначеного ст. 289 КУпАП строку. Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2026 року вказану апеляційну скаргу було повернуто через те, що вона була подана захисником без надання належних документів на підтвердження повноважень адвоката, і отримано ОСОБА_2 лише 09 травня 2026 року.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області винесено 14 квітня 2026 року (а.с.20-21). 
Вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 23 квітня 2026 року, тобто протягом визначеного ч. 2 ст. 294 КУпАП строку.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2026 року апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Солоненком Б.М. повернуто через те, що повноваження захисника на подачу апеляційної скарги не підтверджені належним чином (а.с.36).
Повторно апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 19 травня 2026 року.
Оскільки вперше апеляційну скаргу було подано протягом визначеного законом строку, зважаючи на те, що після повернення вперше поданої апеляційної скарги пройшов незначний проміжок часу, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
У судове засідання, призначене на 02 червня 2026 року, захисник ОСОБА_1 – адвокат Солоненко Б.М. не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд апеляційної скарги проводити за його відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримує.
Натомість, у судове засідання з`явилася ОСОБА_1 , вимоги апеляційної скарги підтримала.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №609948, складеного 09 березня 2026 року поліцейським Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Єфремовим В.В., 09 березня 2026 року о 01:00 год по вул. Незалежності (Жовтнева), 53, в селищі Муровані Курилівці водій ОСОБА_1 керувала в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився за допомогою алкотестеру «Драгер 6810», результат огляду 1,25 проміле, тест 1877. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).
Цифровий показник приладу «Drager Alcotest 6810» становить 1,25‰, що відображено у роздрукованих на папері показниках спеціального технічного засобу та зафіксовано в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3,5).
У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП дійшов висновку, що її вина підтверджується матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №609948 від 09 березня 2026 року; результатом приладу «Драгер 6810»; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних; відеозаписом з нагрудної боді-камери працівників поліції.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Висновок суду про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Для притягнення особи (водія) до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт її перебування в стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує факт керування транспортним засобом за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, як і фактично не заперечує факт перебування її в стані алкогольного сп`яніння.
Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 наголошує на порушенні працівниками поліції процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, стверджуючи, що на місці складення протоколу про адміністративне правопорушення вона висловила свою незгоду з результатами проведеного огляду з використанням приладу «Драгер», однак будь-яких дій щодо її направлення та проведення огляду в закладі охорони здоров`я працівниками поліції вжито не було. 
Однак, вказані доводи не розглядаються апеляційним судом.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 від підпису протоколу про адміністративне правопорушення відмовилася.
У графі протоколу про адміністративне правопорушення «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», що складений відносно ОСОБА_1 , зазначено: «пояснення надасть у суді».
ОСОБА_1 брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції. Будь-яких письмових пояснень (заперечень) по суті порушення ОСОБА_1 подано не було.
Зі змісту оскаржуваної постанови суду слідує, що ОСОБА_1 визнала свою вину у вчиненні правопорушення та підтвердила зазначені у протоколі обставини.
При апеляційному перегляді справи ОСОБА_1 підтвердила факт визнання своєї вини при розгляді справи в суді першої інстанції.
Тобто ОСОБА_1 визнала факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
А відтак надавати оцінку вказаним вище доводам апеляційної скарги за такої процесуальної поведінки ОСОБА_1 не має правового значення.
Особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна зазначити в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість постанови суду першої інстанції, однак в апеляційній скарзі цього не зазначено. Не змогла пояснити в чому ж полягає незаконність і (або) необґрунтованість постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 і в судовому засіданні при апеляційному перегляді.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
постановив:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало