Справа № 420/36499/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №96797-2411-1504-UA51120130000064324 від 25.04.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС в Одеській області як платник земельного податку за земельну ділянку, що розташована за адресою: Одеська область, Подільський (колишній Любашівський) район, с.Троїцьке, з кадастровим номером 5123383800:01:003:0514, площею 0,4353 га. 
Головним управлінням ДПС в Одеській області 25.04.2025 року було винесено податкове повідомлення-рішення №96797-2411-1504-UA51120130000064324, за яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб на суму 78 860,89 грн. Водночас, за твердженням позивача, право оренди земельної ділянки за нею ніколи не реєструвалось, оскільки орендарем земельної ділянки із кадастровим номером 5123383800010030514 залишається колишній директор ПП «Славтич».
Вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.
Ухвалою суду від 24.11.2025 року по справі №420/36499/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.
09.12.2025 року та 13.02.2026 року від представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшли аналогічні за змістом відзиви по справі (а.с. 64-79, 89-98), з яких вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, шо винесено обґрунтовано та правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.
Ухвалою суду від 27.01.2026 року було вирішено подальший розгляд справи №420/36499/25 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.
24.02.2026 року та 16.03.2026 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких приймали участь представник позивача адвокат Сабліна Ю.С. та представник ГУ ДПС в Одеській області Копиця С.М., які надавали пояснення щодо предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та заперечень проти них, а також долучали додаткові письмові докази по справі (а.с. 104-110, 111-124).
Також 16.03.2026 року підготовче провадження у справі №420/36499/25 було закрито та призначено розгляд справи по суті.
07.04.2026 року в судовому засіданні представники сторін виступили із вступним словом. Представник позивача заявила клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, проти чого представник відповідача не заперечувала.
Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, а також те, що сторонами в судових засіданнях була викладена власна правова позиція по суті заявлених позовних вимог та фактичних обставин справи, надані необхідні письмові докази; подальший розгляд справи не потребував необхідності заслуховування усних пояснень сторін по справі; відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.
Судом у справі встановлено наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області як платник земельного податку за земельну ділянку, що розташована за адресою: Одеська область, Подільський (колишній Любашівський) район, с. Троїцьке, з кадастровим номером 5123383800:01:003:0514, площею 0,4353 га.
27.08.2009 року на вказану земельну ділянку був укладений Договір оренди землі (далі – Договір) (а.с. 27-31), за п.1 якого Любашівська районна державна адміністрація (як орендодавець) надала, а приватне підприємство «Славтич» (як орендар) прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для підприємств іншої промисловості, яка знаходиться на території Троїцької сільської ради Любашівського району, кадастровий номер 5123383800:01:003:0514. 
За п.3 Договору на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна – господарські будівлі і двори.
Вказаний Договір був зареєстрований 09.09.2009 року за №040952700410 в центрі Державного земельного кадастру (а.с.31).
На підтвердження передачі земельної ділянки в оренду приватному підприємству «Славтич» було складено акт приймання-передавання земельної ділянки в оренду (а.с.32).
22.09.2010 року нежитлова будівля, будівля ковбасного цеху, що знаходиться в селі Троїцьке, Любашівського району, Одеської області, розташований на земельній ділянці площею 1757 кв.м, кадастровий номер 5123383800:01:003:0514, яка розташована на території Троїцької сільської ради Любашівського району, Одеської області, та знаходиться у користуванні ПП «Славтич» на підставі Договору оренди землі від 27.08.2009 року, враховуючи приписи Договору дарування була подарована ПП «Славтич» (як дарувальником) на користь ОСОБА_2 (як обдаровуваної) (а.с.34-37).
Пізніше було внесено зміни до Договору оренди землі, що був зареєстрований від 09.09.2009 року за №040952700410, а саме було змінено орендаря з ПП «Славтич» на ОСОБА_1 шляхом укладення 16.03.2011 року Угоди №1 про внесення змін до Договору оренди землі, реєстровий №040952700410 від 09.09.2009 року (а.с.25-26), а саме пункт 3 Договору оренди землі було викладено в наступній редакції:
«На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: приміщення офісу, господарчі будівлі, нежитлова будівля ковбасного цеху, які належать громадянці ОСОБА_3 на підставі Договорів дарування від 22.09.2010 року». 
Станом на 16.03.2011 року відповідно Розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку (додаток 2 до Угоди) (а.с.33), річна сума орендної плати за землю складала 27915,13 гривень. Враховуючи коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки 2014 рік - 1,249, 2015 рік – 1,433, 2016 рік – 1,06, 2021 рік – 1,1, 2022 рік – 1,15, 2023 рік – 1,051 та 2024 рік – 1,12, сума орендної плати у 2025 році склала 78 860,89 грн.
Враховуючи вищевказані обставини, Головним управлінням ДПС в Одеській області 25.04.2025 року було винесено податкове повідомлення-рішення №96797-2411-1504-UA51120130000064324, за яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб на суму 78 860,89 грн. (а.с.24).
Водночас, позивач під час розгляду справи заперечувала проти винесення податкового повідомлення-рішення, посилаючись на те, що право оренди земельної ділянки за нею ніколи не реєструвалося. Згідно інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.10.2023 року вбачається, що орендарем земельної ділянки із кадастровим номером 5123383800010030514 є колишній директор ПП «Славтич» ОСОБА_4 (а.с.40-41). Дані про те, що орендарем земельної ділянки є позивач, відсутні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так як державна реєстрація речових прав на нового орендаря не була проведена (а.с.38-39).
Вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дослідивши адміністративний позов, відзив, а також інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та судову практику, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Згідно ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, але не виключно, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За п.п.36.1-36.3 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
За п.41.1 ст.41 ПК України вбачається, що податкові органи є контролюючими органами. В свою чергу податковий орган (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) здійснює контроль щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ (далі ЗК України).
Відповідно до ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п.4.1 ст.14 ПК України).
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України).
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХІІІ ПК України.
Пунктом 288.1 ст.288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
За п.п.288.2 288.4 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Як було встановлено судом, 27.08.2009 року був укладений Договір оренди землі, за п.1 якого Любашівська районна державна адміністрація (як орендодавець) надав, а приватне підприємство «Славтич» (як орендар) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для підприємств іншої промисловості, яка знаходиться на території Троїцької сільської ради Любашівського району, кадастровий номер 5123383800:01:003:0514. 
За п.3 вказаного Договору на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна – господарські будівлі і двори.
Пізніше було внесено зміни до Договору оренди землі, а саме було змінено орендаря з ПП «Славтич» на ОСОБА_1 шляхом укладення 16.03.2011 року Угоди №1 про внесення змін до Договору оренди землі.
Водночас, за час розгляду справи позивач посилалась на те, що право оренди земельної ділянки за нею ніколи не реєструвалось, оскільки орендарем земельної ділянки із кадастровим номером 5123383800010030514 залишається колишній директор ПП «Славтич», на підтвердження чого надано довідку Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.10.2023 року. Також відповідні відомості відсутні Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так як державна реєстрація речових прав на нового орендаря не була проведена.
Суд звертає увагу на те, що в межах спірних правовідносин не надається оцінка непроведенню державної реєстрації права оренди за позивачем на земельну ділянку із кадастровим номером 5123383800010030514. Предметом спірних правовідносин є виключно правомірність винесення спірного податкового повідомлення-рішення, за яким саме за позивачем визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб на суму на суму 78 860,89 грн.
Статтями 125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
За ст.17 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-XIV (далі – Закон №161-XIV) об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
За змістом п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, або ж його дубліката; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (ст.27 Закону №1952-IV).
У відповідності до ст.26 Закону №1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 р., або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Згідно ч.2 ст.12 Закону №1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Питання застосування ч.2 ст.12 Закону №1952-IV вже неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом.
Верховний Суд у постановах від 24.01.2020 року у справі №910/10987/18 та від 26.10.2022 року у справі №538/2185/14-ц дійшов висновку про те, що нормою ч.2 ст.12 Закону №1952-IV законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії, та які мають пріоритет над записами, що містяться у цьому Державному реєстрі.
Усталеною також є позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 28.06.2023 року у справі №539/5295/21 про те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або ж припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.
Подібний правовий висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17, постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 року у справі №916/675/15 та від 06.10.2021 року у справі №910/13574/20.
Аналізуючи вищевказане, державна реєстрація речового права фактично має похідний характер від набуття відповідного права. 
А тому, за ст.288 ПК України, платником земельного податку є власник земельної ділянки або ж землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку або права користування нею та триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом у постановах від 13.03.2019 року у справі №808/8734/15 та від 22.05.2024 року у справі №1640/2402/18.
За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як було встановлено судом, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію за позивачем права оренди вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером 5123383800:01:003:0514.
Дані про те, що орендарем земельної ділянки є позивач, також відсутні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказано, що на праві власності на нерухоме майно право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5123383800:01:003:0514 за позивачем у відповідному Реєстрі не реєструвалося.
Більше того, жодні акти приймання-передачі земельної ділянки відповідно до Угоди №1 про внесення змін до Договору оренди землі, реєстровий №040952700410 від 09.09.2009 року, що, власне, також свідчить про те, що орендована земельна ділянка фактично ще не перейшла у користування позивача.
Аналогічний висновок було викладено у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026 року по справі №420/416/25.
Крім того, суд також враховує, що листом від 16.01.2026 року за №226/04-33 (а.с.107-108) Любашівська селищна рада повідомила позивача про дострокове розірвання Договору оренди землі, і припинення, у зв`язку з цим, всіх додаткових Угод до неї, починаючи з 06.03.2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Аналізуючи те, що оренду плату за землю стягнуто відповідачем за періоди, коли позивач не перебував у статусі орендаря, то суд доходить висновку про протиправність винесеного Головним управлінням ДПС в Одеській області податкового повідомлення-рішення №96797-2411-1504-UA51120130000064324 від 25.04.2025 року.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви позивача, суд вважає за необхідне стягнути на користь неї суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн. (а.с. 58) з Головного управління в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 192-194, 241-246, 251, 255, 293-295 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №96797-2411-1504-UA51120130000064324 від 25.04.2025 року.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач - Головне управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 44069166).

Суддя О.В. Білостоцький