Справа № 569/3796/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі
головуючого судді Гордійчук І.О.
секретар судового засідання Баланович М.В.
за участі представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Романенко Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Відновлення критичної інфраструктури» про стягнення заборгованості по заробітній платі, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ДП «Відновлення критичної інфраструктури» заборгованості з виплати середньої заробітної плати за період не працевлаштування з 18.10.2025 по 17.01.2026 у розмірі 290854,51 грн та судові витрати по справі.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 липня 2021 року він прийнятий на роботу в Державне підприємство «Фінансування інфраструктурних проектів» (далі - ДП «ФІНІПРО») на основне місце роботи на посаду заступника начальника служби замовника, потім неодноразово переводився на інші керівні посади у цьому підприємстві, а з 01 вересня 2024 року і по день звільнення працював на посаді начальника управління відновлення, будівництва та розвитку об`єктів критичної енергетики та інфраструктури. 17 жовтня 2025 року згідно з наказом ДП «ФІНІПРО» № 294-к від 16.10.2025 ОСОБА_2 звільнено з 17 жовтня 2025 року з займаної посади начальника управління відновлення, будівництва та розвитку об`єктів критичної енергетики та інфраструктури ДП «ФІНІНПРО», у зв`язку зі скороченням його посади внаслідок скорочення чисельності штату ДП «ФІНІНПРО» згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.
Згідно з наказом Державного Агентства відновлення та розвитку України від 05.05.2025 №Н-204 «Про реорганізацію Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» ДП «ФІНІПРО» реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства «Дирекція з будівництва міжнародного аеропорту «Одеса».
У пункті 2.5. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ФІНІНПРО» від 01.09.2014 (зі змінами від 24.04.2025) передбачено, що при звільненні працівника в разі змін в організації виробництва i працi, в тому числi лiквідації, реорганiзацii, банкрутства або перепрофiлювання пiдприємства, установи, органiзацiї, скорочення чисельності або штату працiвникiв, йому одноразово виплачується вихiдна допомога у розмiрi дванадцяти середнiх заробiтних плат і у подальшому середня заробiтна плата за весь перiод до наступного працевлаштування, але не бiлъше нiж за три мiсяцi з дня звiльнення.
Після звільнення з ДП «ФІНІПРО», у зв`язку зі скороченням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_2 не був працевлаштований, а тому 26.12.2025 він подав заяву про виплату середньої заробітної плати за 2 місяці періоду після звільнення. Водночас, 09.01.2026 ДП «ДБ МАО» перераховано ОСОБА_2 кошти у сумі 97 245,86 грн, у призначенні цього платежу зазначено – сплата компенсації відповідно до п.2.5. Колективного договору ДП «ФІНІПРО».
26 січня 2026 року ОСОБА_2 подав до ДП «ВКІ» заяву про нарахування та виплату у строк до 02 лютого 2026 року заборгованості з виплати середньої заробітної плати у розмірі 290 854, 51 грн. за перiод до наступного працевлаштування, а саме за три місяці з 18.10.2025 по 17.01.2026, ураховуючи отримані 09.01.2026 кошти. Заява ОСОБА_2 залишена ДП «ВКІ» без відповіді та задоволення.
Отже, станом на 13.02.2026 ДП «ВКІ» заборгувало для ОСОБА_2 виплату середньої заробітної плати за три місяці непрацевлаштування з 17.10.2025 по 17.01.2026 у розмірі 290 854, 51 грн.
Представником позивача позовні вимоги також обґрунтовано у відповіді на відзив від 16.03.2026, запереченнях проти додаткових пояснень відповідача від 25.05.2026. Зокрема зазначає, що жодних положень щодо обов`язкової реєстрації у центрі зайнятості та обов`язкового підтвердження факту непрацевлаштування саме довідкою із органів державної служби зайнятості у Колективному договорі не міститься. Відповідач визнав свій обов`язок здійснити виплату середньої заробітної плати, фактично виплативши її Позивачу за один місяць. Вимога ДП «ВКІ» від 04.03.2026 про надання довідки з Державного центру зайнятості для підтвердження факту непрацевлаштування є протиправною.
10.03.2026 від представника відповідача Державного підприємства «Відновлення критичної інфраструктури» до суду надійшов відзив, зазначає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, такими, що ґрунтуються на неправильній правовій кваліфікації спірних правовідносин, неповному з`ясуванні фактичних обставин справи та помилковому тлумаченні положень колективного договору і норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню. 
Спірна виплата не є заробітною платою у розумінні статті 94 КЗпП України та статей 1–2 Закону України «Про оплату праці», а має характер додаткової соціально-трудової гарантії, встановленої колективним договором. Колективним договором не визначено строку та порядку одноразової виплати максимальної суми, що виключає можливість автоматичного визнання прострочення. Відповідно до статті 530 ЦК України, у разі відсутності визначеного строку виконання зобов`язання воно має виконуватися у розумний строк після пред`явлення вимоги. Підприємством було здійснено виплату після отримання заяви позивача, що свідчить про належне виконання зобов`язання. Позивач не довів належними та допустимими доказами фактичний період не працевлаштування за весь заявлений строк та не обґрунтував правових підстав для одноразового стягнення максимально можливої суми. Розрахунок позивача базується на припущенні про безумовність тримісячної виплати, тоді як положення колективного договору встановлює граничне обмеження, а не гарантований автоматичний обсяг. Окрім того, зазначили щодо відсутності правових підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог.
У заперечення на відповідь на відзив представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували: його не працевлаштування протягом усього заявленого періоду; вжиття заходів щодо працевлаштування; перебування у статусі особи, що шукає роботу. Позивач звернувся до Центру зайнятості лише 02 лютого 2026 року, тобто після завершення заявленого ним періоду, за який він просить здійснити виплату.
Ухвалою суду від 19.02.2026 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав та мотивів, які в ньому наведені.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у письмових заявах по суті спору. 
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та встановивши відповідні до них правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 30 липня 2021 року прийнятий на роботу в Державне підприємство «Фінансування інфраструктурних проектів» на посаду заступника начальника служби замовника, потім переводився на інші посади.
Наказом ДП «ФІНІПРО» № 294-к від 16.10.2025 ОСОБА_2 звільнено з 17 жовтня 2025 року з займаної посади начальника управління відновлення, будівництва та розвитку об`єктів критичної енергетики та інфраструктури ДП «ФІНІНПРО», у зв`язку зі скороченням його посади внаслідок скорочення чисельності штату ДП «ФІНІНПРО» згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.
Між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ФІНІНПРО» було укладено колективний договір, який діяв на підприємстві з 01 січня 2015 року.
Відповідно до пункту 2.5 цього колективного договору (зі змінами від 24.04.2025) працівники можуть бути звільнені з підприємства у разі змін в організації виробництва, при скороченні чисельності штату, за власним бажанням працівника та з ініціативи роботодавця. У випадку скорочення чисельності штату працівники персонально попереджаються Адміністрацією про майбутнє звільнення не пізніше ніж за два місяці. При цьому Адміністрація може, у разі наявності, запропонувати працівникові іншу роботу за фахом, а у разі неможливості, або при відмові працівника від запропонованої йому роботи, останній працевлаштовується самостійно.При звільненні працівникав разі змін в організації виробництва i працi, в тому числi лiквідації, реорганiзацii, банкрутства або перепрофiлювання пiдприємства, установи, органiзацiї, скорочення чисельності або штату працiвникiв, йому одноразово виплачується вихiдна допомога у розмiрi дванадцяти середнiх заробiтних плат і у подальшому середня заробiтна плата за весь перiод до наступного працевлаштування, але не бiлъше нiж за три мiсяцi з дня звiльнення.
Після звільнення з ДП «ФІНІПРО», у зв`язку зі скороченням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_2 не був працевлаштований, а тому 26.12.2025 він подав заяву про виплату середньої заробітної плати за 2 місяці періоду після звільнення. 
09.01.2026 ДП «ДБ МАО» перераховано ОСОБА_2 кошти у сумі 97245,86 грн, у призначенні цього платежу зазначено – сплата компенсації відповідно до п.2.5. Колективного договору ДП «ФІНІПРО».
26 січня 2026 року ОСОБА_2 подав до ДП «ВКІ» заяву про нарахування та виплату у строк до 02 лютого 2026 року заборгованості з виплати середньої заробітної плати у розмірі 290 854, 51 грн. за перiод до наступного працевлаштування, а саме за три місяці з 18.10.2025 по 17.01.2026, ураховуючи отримані 09.01.2026 кошти.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
У випадку порушення трудових прав особа (працівник) має право звернутися до суду за їх захистом.
Частиною 1 ст. 94 КЗпП України регламентовано, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» /в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин тут і надалі/ колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та на сторін, які їх уклали. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, й є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Положеннями ст. 13 КЗпП України врегульовано, що зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції, та в колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше); встановлення гарантій, компенсацій, пільг тощо.
Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств, установ, організацій незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, й є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.
Аналогічне положення міститься і в ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»
Отже, позивач на підставі пункту 2.5 колективного договору має право на виплату йому відповідачем-роботодавцем заробітної плати за три місяці з дня звільнення за рахунок коштів підприємства.
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи відповідача про те, що така виплата здійснюється на розсуд підприємства є безпідставними, оскільки такої умови як «на розсуд підприємства» пункт 2.5 або інші положення колективного договору не містять.
Не заслуговує на увагу і твердження відповідача про те, що позивач після звільнення не працевлаштувався на роботу, що він лише з 02.02.2026 року року перебуває на обліку як безробітний та надано відомості з Реєстру застрахованих осіб про відсутність у нього доходів, відповідно, з цого моменту виникає офіційно підтверджений факт непрацевлаштування.
Натомість позивачем доведено, що після звільнення він не був працевлаштований, що підтверджується відомостями із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України у позивача ОСОБА_2 , Форма ОК-5. 
Із довідки ДП «ФІНІНПРО» про заробітну плату ОСОБА_2 видно, що його заробітна плата за серпень 2025 року становить 126358,23 грн.
Суд погоджується із наданим розрахунком позивача: середньомісячна заробітна плата: 129366,79 грн.; кількість місяців: 3 (з 18.10.2025 по 17.01.2026); загальна сума нарахування: 388 100,37 грн. (129 366,79 х 3 = 388 100,37 грн.); фактично виплачено відповідачем 97 245,86 грн. Заборгованість відповідача : 290 854,51 грн. (388 100,37 – 97 245,86)
З огляду на вищезазначене, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що з відповідача Державного підприємства «Відновлення критичної інфраструктури» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за період з 18.10.2025 по 17.01.2026 у розмірі 290854,51 грн, а тому позов підлягає до задоволення.
Керуючись ст.10, 12, 89, 141, 258, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Відновлення критичної інфраструктури» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволити.
Стягнути з Державного підприємства «Відновлення критичної інфраструктури» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період з 18.10.2025 по 17.01.2026 у розмірі 290854 (двісті дев"яносто тисяч вісімсот п"ятдесят чотири) грн 51 коп, без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
позивач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 
відповідач Державне підприємство «Відновлення критичної інфраструктури» місцезнаходження: 03118, м.Київ, вул.Хотівська,4 А Голосіївський район, код ЄДРПОУ 38054466
Повне судове рішення складено 03 червня 2026 року.

Суддя І.О.Гордійчук