справа № 619/7138/25
провадження № 2-др/619/26/26

Додаткове рішення
іменем України

27 квітня 2026 року, 
м. Дергачі,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 619/7138/25,
ім`я (найменування) сторін:
позивачка: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 , 
вимоги позивачки: про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, визначення способу участі у вихованні дітей,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, 
представниця позивачки: Бережнова Ю.Є.
представниця відповідача: Алдохіна Л.М.

Стислий виклад позиції позивачки та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 , у інтересах якої діє представниця – адвокат Бережнова Ю.Є., в системі «Електронний суд» 16.04.2026 подала заяву, у якій просить стягнути з позивача 38000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. У обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10.04.2026 позовні вимоги задоволено повністю. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38000,00 є обґрунтованою, співмірною та відповідає складності справи, яка має важливе значення для Позивачки як матері та пов`язана із захистом прав її малолітніх дітей. Також, позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 24.11.2025, доданою до матеріалів справи. Спір виник унаслідок тривалих неправомірних дій відповідача, який обмежив право позивачки на участь у житті дітей, змінював їх місце проживання, навчання та приховував інформацію про їх перебування. Це змусило позивачку звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів дітей. Поведінка відповідача під час розгляду справи свідчить про навмисне затягування процесу: неявка в судові засідання без поважних причин, неповідомлення суду про причини відсутності, а також введення суду в оману щодо зайнятості в іншому процесі. Витрати на правничу допомогу підтверджені договором, додатковою угодою та актом виконаних робіт і підлягають розподілу за результатами розгляду справи. 
Від представниці відповідача надійшли письмові заперечення, у яких просить залишити вимоги заяви про винесення додаткового рішення щодо стягнення судового збору у розмірі 1211,20 та на витрат на професійну правничу допомогу у сумі 38000,00 грн без задоволення, посилаючись на те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є недоведеними, документально не підтверджені належними доказами (відсутній детальний опис наданих послуг і виконаних робіт), а їх розмір є завищеним та неспівмірним зі складністю справи, обсягом і часом наданих послуг. Крім того, з урахуванням фінансового стану відповідача та наявності на його утриманні неповнолітніх дітей, стягнення вказаної суми становитиме надмірний фінансовий тягар.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Позивачка та її представниця у судове засідання не з`явилися, матеріали справи містять заяву, у якій просять здійснити розгляд справи за їх відсутності, заяву задовольнити. 
Відповідач та представниця у судове засідання не з`явилися, причину неявки не повідомили, хоча про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету ОСОБА_3 та відповідачу направлялися судові повістки на адресу реєстрації та адреску фактичного проживання за вих. № 619/7138/25/10307/2026 та №619/7138/25/10306/2026 від 16.04.2026.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи викладене, неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви. 
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10.04.2026 по справі №619/7138/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судом встановлено, що при ухваленні рішення у справі питання розподілу судових витрат, не вирішувалося. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 8149-1125-3941-9820 від 24.11.2025.
З огляду на те, що позовні вимоги задоволено повністю, суд дійшов висновку, що понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на її користь.
Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19,
від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20.
На підтвердження понесених позивачкою витрат до суду надано: договір про надання правової допомоги (про захист) від 24.10.2025; додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги (про захист) №б/н від 24.10.2025, у якої вбачається, що вартість послуг становить 38000,00 грн; рішення №13/1/7 про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару від 21.07.2021; акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги (про захист) №б/н від 24.10.2025.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, оскільки цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу шляхом подання відповідного клопотання.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).
У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (ИOLIЖ v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
У рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21); з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій–п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Ураховуючи викладене, проаналізувавши долучені до матеріалів справи та подані на підтвердження факту понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу документи, складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, а також з урахуванням критеріїв розумності, реальності, неминучості таких витрат, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 38000,00 грн до 15000,00 грн.
Вищевказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає співмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
Доводи представниці позивачки про неврахування письмових заперечень сторони відповідача, оскільки вони не направлені іншим учасникам справи, судом до уваги не приймаються, оскільки такі заперечення не є заявою по суті у розумінні ст. 180 ЦПК України, а розцінюються судом як клопотання. 
Керуючись ст. 133, 134, 137, 141, 264-265, 270 ЦПК України, суд
постановив:
Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).
В іншій частині заяви відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Надіслати представникам сторін копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом, а сторонам надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін:
позивачка:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
відповідач:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, код ЄДРПОУ 44025794, місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, с-ще Солоницівка, вул. Сумський шлях, буд. 11; Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради, код ЄДРПОУ 26489104, місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55.

Суддя  І. М. Нечипоренко