Справа № 352/1343/26
Провадження № 1-кп/352/209/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Івано-Франківськ	

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , 
секретар судового засідання ОСОБА_2 
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12026090000000226 від 14.04.2026 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорна Нижньо-Устинського району Республіки Польща, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України одруженого, не працюючого, пенсіонера, із середньою освітою, раніше не судимого, 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
1.1. 14 квітня 2026 року орієнтовно в 16.20 год., у світлу пору доби, суху погоду, 
 ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 57,61…65,83 км/год ділянкою автодороги Н-09 «Мукачево-Львів» по вул. Галицька у с. Угринів Івано-Франківського району Івано-Франківської області у напрямку м. Мукачево. Проїзна частина дороги в даному місці має по дві смуги для руху в кожному напрямку, які розділені осьовою лінією дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), а попутні смуги руху лінією дорожньої розмітки 1.5 ПДР. Рухаючись у правій смузі руху, водій ОСОБА_5 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, що позначений горизонтальною лінією дорожньої розмітки 1.14.2. «Зебра» та інформаційно-вказівними знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід», який знаходиться біля автомийки «Evolution» по вул. Галицькій, 42 в с. Угринів.
У цей час попереду автомобіля «Volkswagen Passat» під керуванням ОСОБА_5 , у лівій смузі руху, в попутному з ним напрямку, рухався легковий автомобіль марки «Chevrolet Volt» реєстраціний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу зменшив швидкість та зупинявся перед розміткою 1.14.2 «Зебра» й пропускав пішохода ОСОБА_7 , який справа наліво переходив на протилежну сторону проїзної частини дороги, йдучи розміткою нерегульованого пішохідного переходу, та відповідно до п. 4.16 а) ПДР, мав перевагу в русі.
Водій ОСОБА_5 , будучи попередженим дорожнім знаком 5.38.1 ПДР про наближення до пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість бачити, що транспортний засіб, який рухався в попутному з ним напрямку та попереду нього у лівій смузі руху, зменшує швидкість та зупиняється перед розміткою 1.14.2 «Зебра», при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
При цьому ОСОБА_5 порушив вимоги ПДР, зокрема: 
- п. 2.3., згідно з яким, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п. 12.1., відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п. 12.4., згідно якого, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;
- п. 18.4., відповідно до якого, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
У результаті порушення водієм ОСОБА_5 зазначених пунктів ПДР відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової-лицевої травми, із синцями, саднами підшкірними крововиливами та забійною раною в ділянці голови, крововиливом в м`які тканини голови, переломом кісток склепіння, основи черепа та лицевого черепа, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку, які ускладнилися набряком головного мозку, від яких на місці події настала його смерть.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.
2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
2.1.1. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Суду пояснив, що дійсно 16.04.2026 близько 16 год. автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі своєю донькою, зятем та онукою, повертався від родичів з Галицького району та рухався з невеликою швидкістю, 50-60 км/год., із-за чого водії інших транспортних засобів його обганяли та сигналили. Проїжджаючи по вул. Галицька у с. Угринів, рухався правою смугою руху та наближався до нерегульованого пішохідного переходу неподалік авто мийки. У попутньому з ним напряму у лівій полосі смуги руху їхав інший транспортний засіб, який почав гальмувати, а він продовжив рух, не зменшуючи швидкість та не зупиняючи свій транспортний засіб перед пішохідним переходом. Проїжджаючи пішохідний перехід почув удар у праву сторону автомобіля та почав гальмувати. Можливо через засліплення його сонцем пішохода ОСОБА_7 , який по пішохідному переходу справа наліво переходив дорогу він не бачив, тому швидкість не зменшував та перед пішохідним переходом не зупинився. Просив суворо не карати, зважаючи на ряд хронічних захворювань та інші обставини. Зазначив, що моральна шкода потерпілій відшкодована в повному обсязі.
2.1.2. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, що повністю доведено в суді. Просив визнати пом`якшуючими обставинами щире каяття та добровільне відшкодування шкоди. Тому з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих обставин, які характеризують особу винного, просив суд визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
2.1.4. Представник потерпілої в судовому засіданні зазначив про відсутність у потерпілої претензій матеріального та морального характеру щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , просив застосувати до нього ст. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання.
2.1.5. Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував шкоду потерпілій. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Відтак обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.
3.2. Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.
4. Мотиви призначення покарання.
4.1.Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності,справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України, є необережним тяжким злочином. 
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що обвинувачений є раніше не судимий, пенсіонер, одружений, з середньою освітою, є особою старечого віку, хворіє рядом хронічних захворювань, зокрема стенокардією, вестибуло-атактичним синдромом спазму хребетних артерій, гіпертензивне серце та інші, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» протягом життя не звертався, амбулаторну допомогу не отримує, відшкодував потерпілій моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, однак грубо порушив ПДР України, здійснивши наїзд на пішохода, який здійснював перехід пішохідного переходу, чим вчинив необережний тяжкий злочин, наслідками якого стала смерть потерпілого ОСОБА_7 .
Відповідно до досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства – низький.
З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на три роки, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень. 
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого зокрема, вчинення злочину вперше, щире каяття, відшкодування завданого збитку, старечий вік та наявність хронічних захворювань, досудову доповідь органу пробації відповідно до якої ризики вчинення повторно кримінального правопорушення є середнім та небезпеки для суспільства є низькими, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
При вирішенні питання щодо необхідності призначення додаткового покарання, суд вважає, що призначення додаткового покарання: позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік буде відповідати меті покарання та сприятиме виправленню обвинуваченого. 
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією суду, та здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
5.1. Витрати на залучення експертів у даній справі становлять 28 428,96 грн та підлягають стягненню з обвинуваченого, зокрема: в розмірі 7701,76 грн. за проведення експертизи Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/109-26/5939-ФП; в розмірі 2406,80 грн. за проведення експертизи Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/109-26/6840-ІТ, в розмірі 9160,20 грн. за проведення експертизи Івано-Франківським відділенням Київського НДІСЕ № 497/26-28 від 14.05.2026; в розмірі 9160,20 грн за проведення експертизи Івано-Франківським відділенням Київського НДІСЕ № 496/26-28 від 15.05.2026.
5.2.Запобіжний захід ОСОБА_5 обраний у виді домашнього арешту слід залишити до набуття вироком законної сили без змін.
5.3. Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.
5.4. Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись статтями 7, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортирними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю у 2 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді домашнього арешту - залишити без змін до набуття вироком законної сили.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.04.2026 року у справі №344/7272/26, на транспортний засіб марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Речові докази: транспортний засіб марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транпсортного засобу НОМЕР_3 , повернути власнику - ОСОБА_8 ;
DVD+R диск із відеозаписом обставин ДТП залишити в матеріалах справи.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 28 428 (двадцять вісім тисяч чотириста двадцять вісім) грн 96 коп., зокрема: за проведення експертизи Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/109-26/5939-ФП в розмірі 7701 (сім тисяч сімсот одну) грн 76 коп.; за проведення експертизи Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/109-26/6840-ІТ в розмірі 2406 (дві тисячі чотириста шість) грн 80 коп., за проведення експертизи Івано-Франківським відділенням Київського НДІСЕ № 497/26-28 в розмірі 9160 (дев`ять тисяч сто шістдесят) грн 20 коп.; за проведення експертизи Івано-Франківським відділенням Київського НДІСЕ № 496/26-28 в розмірі 9 160 (дев`ять тисяч сто шістдесят) грн 20 коп.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду 
Івано-Франківської області ОСОБА_1