ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1977/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати із 01.08.2025 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ (далі – Закон № 4059-ІХ), та зобов`язання здійснити із 01.08.2025 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону № 4059-ІХ, у розмірі 2361,00 грн щомісячно, до зміни законодавчого регулювання цих правовідносин без обмеження в часовому проміжку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), перебуває на обліку у відповідача, отримує пенсію та не працює.
Позивач вказує, що відповідач, починаючи з 01.01.2025, протиправно припинив виплату підвищення до пенсії, встановленого статтею 39 Закону № 796-ХІІ. Зазначає, що має право на отримання доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 2361,00 грн відповідно до статті 45 Закону № 4059-ІХ та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 № 1524 «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення» (далі – Постанова № 1524), тому звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату вказаної доплати.
Листом від 20.01.2026 № 1320-22400/Г-02/8-0300/26 відповідач повідомив, що встановлення доплати за проживання в зоні можливе у разі підтвердження факту проживання у періоди, визначені статтею 45 Закону № 4059-ІХ.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті доплати у розмірі 2361,00 грн відповідно до статті 45 Закону № 4059-ІХ та Постанови № 1524, та вказує, що має право на отримання такої доплати з огляду на наявність у неї статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, непрацюючого пенсіонера, постійного проживання в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, при цьому, з 1980 року не змінювала місця проживання за межі зони гарантованого добровільного відселення.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 23).
В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 27-28) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що за результатами звірення відомостей в Єдиному державному демографічному реєстрі встановлено, що наявна інформація про проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 17.06.2025 з 09.12.2005. В період з 27.08.1987 по 09.07.1989 позивач навчалася в Ківерцівському медичному училищі, тоді як м. Ківерці не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Крім того, позивач є непрацюючим пенсіонером лише з 01.10.2025.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 7), знаходиться на обліку в органах ПФУ як одержувач пенсії по інвалідності, не перебуває у трудових відносинах з 01.10.2025 та не є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується листом ГУ ПФУ у Волинській області від 20.01.2026 № 1320-22400/Г-02/8-0300/26 (а. с. 3-4), записами трудової книжки (а. с. 16-18, 31), витягом з електронної пенсійної справи (а. с. 29).
Позивач, відповідно до паспортних даних (а. с. 5), з 31.10.2000 зареєстрована в с-ще Маневичі Камінь-Каширського району (колишнього Маневицького району) Волинської області, а згідно з витягом з реєстру Маневицької територіальної громади від 08.01.2026 (а. с. 11) з 01.01.1980 по 26.08.1987, 10.07.1989 по 15.12.1989, з 28.12.1989 по 16.06.1992, з 02.07.1992 по 25.05.1993 проживала в с. Цміни Камінь-Каширського району (колишнього Маневицького району) Волинської області, з 25.05.1993 по 09.06.1998 проживала в с. Хряськ Камінь-Каширського району (колишнього Маневицького району) Волинської області, з 11.08.1998 по 04.10.1999, з 04.10.1999 по 31.10.2000, з 31.10.2000 по 09.12.2005, з 09.12.2005 по цей час проживає в с-ще Маневичі Камінь-Каширського району (колишнього Маневицького району) Волинської області, та вказані населені пункти відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесений до зони гарантованого добровільного відселення.
Листом від 20.01.2026 № 1320-22400/Г-02/8-0300/26 відповідач, у відповідь на звернення повідомив, що в Єдиному державному демографічному реєстрі відомості про проживання з 09.06.1998 по 11.08.1998 в зоні гарантованого добровільного відселення відсутні. Встановлення доплати за проживання у вказаній зоні можливе у разі підтвердження факту проживання у періоди, визначені статтею 45 Закону № 4059-ІХ (а. с. 3-4).
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Статтею 45 Закону № 4059-ІХ установлено, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.
Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.
Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.
Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.
Відповідно до статті 45 Закону № 4059-IX Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1524, пунктами 1, 1-1 якої установлено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин:
особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;
у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.
Установлено, що у 2025 році виплата за проживання на забруднених територіях встановлюється у розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», як самостійна доплата до пенсії, на яку має право особа згідно із законом.
Отже, у зв`язку із набранням чинності з 01.01.2025 Законом № 4059-ІХ, змінилося правове регулювання правовідносин щодо здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення. Статтею 45 Закону № 4059-ІХ чітко регламентовано розмір та підстави виплати у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення.
При цьому, особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) самостійно змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.
З листа ГУ ПФУ у Волинській області від 20.01.2026 № 1320-22400/Г-02/8-0300/26 видно, що позивачу не була встановлена доплата в сумі 2361,00 грн відповідно до статті 45 Закону № 4059-ІХ з тих підстав, що в Єдиному демографічному реєстрі відомості про проживання позивача з 09.06.1998 по 11.08.1998 в межах зони гарантованого добровільного відселення відсутні (а. с. 3-4). При цьому, дійсно згідно з витягом з реєстру Маневицької територіальної громади від 08.01.2026 (а. с. 11) в період 09.06.1998 по 11.08.1998 у Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні відомості про проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення.
Крім того, згідно з витягом з реєстру Маневицької територіальної громади від 08.01.2026 (а. с. 11) не підтверджується також період проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з 27.08.1987 по 09.07.1989, оскільки в цей час ОСОБА_1 навчалася в Ківерцівському медичному училищі, про що свідчить диплом серії НОМЕР_2 від 05.07.1989 (а. с. 32). Зазначений навчальний заклад розташований у м. Ківерці Волинської області, та вказаний населений пункт відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, не віднесено безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення.
Отже, наявними у справі доказами підтверджується, що з 27.08.1987 по 09.07.1989 позивач змінила місце проживання за межі зони гарантованого добровільного відселення, в подальшому повернулася на постійне місце проживання до цієї зони, та вказана обставина, на думку суду, відповідно до абзацу другого статті 45 Закону № 4059-ІХ не дає підстав для встановлення позивачу у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення. Крім того, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату спірного підвищення до пенсії саме з 01.08.2025 не можуть бути задоволені також з тієї підстави, що до 30.09.2025 позивач перебувала у трудових відносинах, про що свідчать записи у трудовій книжці (а. с. 18).
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для виплати позивачу з 01.01.2025 підвищення до пенсії у розмірі 2361 гривня, оскаржувані дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу на період дії воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 2361,00 грн відповідно до статті 45 Закону № 4059-ІХ є правомірними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог належить відмовити.
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх