Справа № 212/12650/25 
2/212/1031/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд м. Кривого Рогу в складі: головуючого - судді Феняка О.Р. за участю секретаря судового засідання Луценко А.С., за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа: Друга криворізька державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності на майно. Позов мотивує тим, що у липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради з заявою про приватизацію квартири, що складається з трьох кімнат, загальною площею 56.7 кв. м, житловою площею 36.7 кв. м. знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 22 серпня 2025 року позивачці було видано Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 782 «Про передачу житла у приватну власність громадянам». Після отримання свідоцтва позивачка звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права власності та 01 жовтня 2025 року вона отримала рішення № 81112635 про відмову у проведенні реєстраційних дій на підставі пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», через наявність арешту. Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 447730034 від 15.10.2025 року, на квартиру за адресою АДРЕСА_1 (за об`єктом) 18.07.2006 року Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою за ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу віл 17.07.2006 року було накладено арешт на майно, власником якого с ОСОБА_2 . Водночас, витяг № 447745717 від 15.10.2025 року підтверджує, що ОСОБА_2 була власницею однокімнатної квартири за іншою адресою, а саме АДРЕСА_2 . Отже, при реєстрації арешту була допущена технічна помилка, унаслідок якої арешт було накладено на квартиру позивачки. Архівна довідка КП «Криворізьке БТІ» № 219544 від 07.08.2025 року підтверджує, що право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 відсутнє. ОСОБА_2 є невідомою особою, тому арешт с неправомірним. Позивачка в даній квартирі проживає та зареєстрована з 1987 року та є єдиним законним набувачем права власності на вказану квартиру. 
Таким чином, позивачка не може зареєструвати право власності на належне їй майно, тому змушена звернутися до суду
Ухвалою Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 28.11.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2026 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_3 надала до суду заяву про розгляд спрва за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.
Відповідачка до суду не з`явилася, причини неявку суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду була повідомлена належним чином.
Представник відповідача надав заяву на ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, після надання доступу до електронної справи, будь-яких заяв не надходило, до суду не з`явився, був повідомлений належним чином. 
Від третьої особи Друга криворізька державна нотаріальна контора надійшов лист в якому просили справу розглянути без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 22.08.2025.
Відповідно до рішення №81112635 від 01.10.2025 про відмову у проведенні реєстраційних дій позивачці відмовили у проведені реєстрації державної реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі наявності арешту майна за вказаною адресою.
Відповідно до витягу № 447745717 від 15.10.2025 року ОСОБА_2 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Також даний факт підтверджує архівна довідка КП «Криворізьке БТІ» № 219544 від 07.08.2025 року.
23.04.2026 Керівник апарату Покровського районного суд міста Кривого Рогу надала відповідь на запит з проханням надати архівну справу, яка містить ухвалу від 17.07.2006 року, якою накладено арешт на майно за адресою: АДРЕСА_1 , де власником майна є ОСОБА_2 , в якій зазначила, що запитувану справу працівниками архіву не надано.
12.05.2026 Керівник апарату Покровського районного суд міста Кривого Рогу надала запитувану архівну справу. В матеріалах справи №2-3064/06, 2-806/07, 2-п-30/11 міститься ухвала суду від 17.07.2006 року, якою накладено арешт за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову, на майно за адресою кв. АДРЕСА_3 , яке зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 . В своїй заяві про забезпечення позову ОСОБА_4 просила суд накласти арешт на «квартиру АДРЕСА_4 ». Суд звернув увагу на розбіжності в ухвалі від 17.07.2006, а саме: в описовій частині ухвали адреса спірного майна зазначається по-різному як « АДРЕСА_1 » та як « АДРЕСА_2 », в резолютивні частині майно на яке накладається арешт знаходиться за адресою «квартира АДРЕСА_3 », що схоже на технічну помилку.
Згідно з вимогами ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За приписами ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Визнання права власності на майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За нормами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідач не заявляла, що не визнає або оспорює право власності майно за адресою АДРЕСА_1 . Також до позову додані копії правовстановлюючих документів на вказану квартиру і про їх втрату позивачкою не заявлялося.
Як видно з рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, підставою для відмови у проведені реєстраційних дій є арешт майна за адресою АДРЕСА_1 .
Тобто неможливість проведення реєстраційних дій обумовлена наявністю арешту на майно позивачки, а не оспорювання чи не визнання її права власності.
В статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже, системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що документом для підтвердження права власності є свідоцтво про право власності, отримане в установленому законодавством порядку.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка, звернулася до Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради з заявою про приватизацію квартири, позивачці було видано Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 782 «Про передачу житла у приватну власність громадянам».
Однак, наявність арешту на вказане майно стало підставою для відмови їй у проведенні реєстраційних дій та перешкоджає позивачці реалізувати своє законне право на майно.
Згідно вимог ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
В ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі № 643/3614/17, провадження № 14-479цс19, прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
За приписами ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У постанові Касаційного цивільного суду Верхового суду від 28.08.2024 по справі 947/36027/21, зазначено, що наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умов відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).
Враховуючи викладене, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна за адресою АДРЕСА_1 , який накладено на ім`я ОСОБА_2 , яка не має документально підтвердженого зв`язку з квартирою за вище вказаною адресою, в той же час є власником майна за адресою АДРЕСА_2 , а також враховуючи факт розбіжностей в ухвалі суду від 17.07.2006, суд приходить до висновку, що при реєстрації арешту була допущена технічна помилка, внаслідок якої арешт було помилково накладено на квартиру, власником якої є ОСОБА_1 , а тому право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна за адресою АДРЕСА_1 .
На переконання суду, такий висновок відповідає завданням цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб.
Керуючись ст.ст.10-13, 223, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа: Друга криворізька державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності на майно задовольнити частково.
Зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3474514, накладеного 18.07.206 року Другою криворізькою державною нотаріальною конторою за ухвалою б/н Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2006 року на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
В задоволені решти позовних вимог – відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського Апеляційного протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , власник майна за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Друга криворізька державна нотаріальна контора, місцезнаходження: 50029, м. Кривий Ріг, вул. Станіслава Конткевича, буд. 37.
Повне судове рішення складено 18.05.2026 року.

Суддя:        О.  Р.  Феняк