Справа № 143/864/25
Провадження № 22-ц/801/974/2026
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тітова Т. Л.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року	Справа № 143/864/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Міхасішина І. В.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Таскомбанк»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Тітової Т. Л. у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в місті Погребище Вінницької області,
у цивільній справі № 143/864/25 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Короткий зміст вимог
У вересні 2025 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі – АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № № 002/17612551-СК_SB від 24.10.2022 у розмірі 62 039 грн 83 коп.
Позов обґрунтований тим, що 24.10.2022 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було підписано заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування, яку слід розуміти як кредитний договір від 24.10.2022 № 002/17612551-СК_SB. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі. Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач умови зазначеного кредитного договору не виконав, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на травень 2025 року становить 62 039 грн 83 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 35 400 грн; заборгованість за процентами – 26 639 грн 83 коп.
З урахуванням наведеного позивач просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з із ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 002/17612551-СК_SB від 24.10.2022 в розмірі 62 039 (шістдесят дві тисячі тридцять дев`ять) грн 83 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 35 400 (тридцять п`ять тисяч чотириста) грн; заборгованість за процентами – 26 639 (двадцять шість тисяч шістсот тридцять дев`ять) грн 83 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту укладення між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 24.10.2022 кредитного договору № 002/17612551-СК_SB та надання кредитодавцем і отримання позичальником кредитних коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 11.03.2026 через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухваленим із істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
25.03.2026 через систему «Електронний суд» від скаржника надійшли доповнення до апеляційної скарги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 березня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 березня 2026 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2026 року.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2026 року, після усунення недоліків, відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до частини другої статті 364 ЦПК України у разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Право на доповнення чи зміну апеляційної скарги може бути реалізовано лише протягом строку на її апеляційне оскарження. Зміна та доповнення апеляційної скарги після спливу строку на апеляційне оскарження не допускаються (постанова ВС від 23.05.2023 по справі № 753/13140/17, від 8.11.2022 по справі № 457/174/16-ц).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України). 
З матеріалів справи вбачається, що рішення суду першої інстанції ухвалене 20.02.2026, тому останнім днем його апеляційного оскарження є 23.03.2026. Разом з цим, доповнення до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 20.02.2026 подано  ОСОБА_1 25.03.2026, тобто поза межами строку, визначеного частиною першою статті 364 ЦПК України. Поновлення строку на подання доповнень до апеляційної скарги нормами ЦПК України не передбачено. 
З огляду на зазначене, подані доповнення  ОСОБА_1 до його апеляційної скарги на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20.02.2026 у цій справі слід залишити без розгляду. 
У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Стадника І. М. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2026 року визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що фактично позбавило відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема право на подання відзиву, оскільки ухвала про відкриття провадження та позовна заява не були належним чином йому вручені.
На переконання скаржника, суд повинен був забезпечити розгляд справи з викликом сторін та дослідженням доказів у судовому засіданні.
Також відповідачем окремо було подано до суду зведене процесуальне клопотання, в якому, зокрема, було заявлено: поновити строк для подання відзиву; прийняти поданий відзив; витребувати у позивача докази; перевірити належність сплати судового збору. Проте ухвалою суду було вирішено лише питання поновлення строку, тоді як інші заявлені вимоги судом взагалі не розглянуті.
Залишення судом без вирішення заявлених процесуальних вимог фактично позбавило відповідача можливості реалізувати своє право на захист та подати належні докази у справі.
Таким чином, суд допустив неповний розгляд поданого процесуального клопотання, що є істотним порушенням норм процесуального права. Фактично це означає, що суд не забезпечив відповідачу можливості реалізувати право на захист, розглянувши справу виключно на підставі матеріалів, поданих позивачем.
При цьому місцевий суд: не перевірив належність та допустимість доказів; не витребував оригінали документів; не перевірив факт укладення кредитного договору; не перевірив факт отримання відповідачем грошових коштів.
Зауважує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, саме позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Однак суд фактично переклав обов`язок доказування на відповідача, що суперечить принципам цивільного процесу.
Вважає, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору.
Так, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що: кредитний договір був укладений саме відповідачем; відповідач отримав кредитні кошти; електронний підпис або інший ідентифікатор належить відповідачу.
Звертає увагу, що в практиці Верховного Суду неодноразово зазначалося, що самі по собі копії документів або роздруківки з інформаційних систем не можуть вважатися належними доказами укладення договору без підтвердження ідентифікації особи.
Крім того, позивачем не доведено розрахунку заборгованості, оскільки наданий ним розрахунок не містить належного обґрунтування.
При цьому в матеріалах справи відсутні: первинні бухгалтерські документи; деталізований рух коштів; підтвердження нарахування процентів.
Тому фактично суд поклав в основу рішення односторонній розрахунок позивача, не перевіривши його обґрунтованість.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові у справі №761/26669/15-ц зазначив, що розрахунок заборгованості, складений самим банком, не може вважатися належним доказом без підтвердження первинними бухгалтерськими документами.
Позивач АТ «Таскомбанк» у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
У справі встановлено, що 22.10.2022 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було підписано заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування в межах проекту «izibank». Відповідно до умов зазначеної заяви-договору вона разом з публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах проекту «izibank» та тарифами банку, розміщеними на офіційному вебсайті АТ «Таскомбанк», у сукупності становлять договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що укладається з використанням мобільного застосунку izibank.
Згідно з п. 1 заяви-договору відповідач просив: відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні № НОМЕР_1 , оформити на його ім`я платіжну картку MasterCardWorld та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі на суму відповідного запиту або на суму, вказану в мобільному додатку в подальшому, в період дії поточного рахунку. Погоджується, що строк кредитування кредитним лімітом становить 12 місяців з можливістю пролонгації. Також йому відомо, що на кредит буде нараховуватись процентна ставка 59% річних (детальна інформація в т.ч. щодо типу, порядку обчислення, зміни та сплати наведена в п. 9 згоди та запевнення), починаючи з дня виходу із пільгового періоду.
Відповідно до п. 5 заяви-договору відповідач погоджується з тим, що невід`ємною частиною заяви-договору є згода та запевнення клієнта до договору, підписанням якого в мобільному додатку izibank договір набуває чинності.
Заяву-договір відповідач підписав із використанням цифрового власноручного підпису, проставленого на екрані власного смартфона у мобільному за стосунку izibank (а. с. 15). Також 22.10.2022 ОСОБА_1 підписав згоду та запевнення клієнта до договору (а. с. 16, 17).
Відповідно до довідки від 27.06.2025 № 20732/47.7. ОСОБА_1 з 24.10.2022 є власником поточного рахунку у валюті гривня № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви-анкети на укладання договору про комплексне банківське обслуговування з номером кредитного договору № 002/17612551-СК_SB від 24.10.2022, № картки НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Таскомбанк» (а. с. 31).
Відповідачу було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку, видано кредитні кошти у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується випискою по особовим рахункам кредитного договору № 002/17612551-СК_SB від 24.10.2022 за період з 24.10.2022 по 05.05.2025 (а. с. 32-43).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 002/17612551-СК_SB від 24.10.2022 заборгованість відповідача станом на 04.05.2025 становить 62 039 грн 83 коп., а саме: прострочена заборгованість по тілу кредиту – 35 400 грн; прострочена заборгованість по відсотках – 26 639 грн 83 коп. (а. с. 46-49).

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним критеріям судове рішення відповідає у повній мірі.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.10.2022 між АТ «Таскомбанк» та відповідачем було підписано заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування в межах проекту «izibank». Відповідно до умов зазначеної заяви-договору вона разом з публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах проекту «izibank» та тарифами банку, розміщеними на офіційному вебсайті АТ «Таскомбанк», у сукупності становлять договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що укладається з використанням мобільного застосунку izibank.
На підставі укладеного договору відповідач з 24.10.2022 є власником поточного рахунку у валюті гривня № НОМЕР_1 , який відкритий до Заяви-Анкети на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування з номером Кредитного договору №002/17612551-CK_SB від 24.10.2022, № картки НОМЕР_2 , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» (код банку 339500, ЄДРПОУ 09806443).
Як вбачається зі вступної частини розділу 1 Заяви-договору, відповідач ознайомившись з Публічною пропозицією AT «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (надалі - Публічна Пропозиція), Тарифами AT «Таскомбанк», просив Банк відкрити поточний рахунок НОМЕР_1 та на його ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі на суму відповідно запиту або на суму вказану в Мобільному додатку в подальшому, в період дії поточного рахунку.
Погоджується, що строк користування кредитним лімітом становить 12 місяців з можливістю пролонгації. Йому відомо, що на кредит буде нараховуватися процентна ставка 59 % річних, починаючи з дня виходу із пільгового періоду.
Згідно з п.4 Заяви-договору відповідач підтвердив генерацію ключової пари
Удосконаленого Електронного Підпису (УЕП) з особистим ключем та відповідним відкритим ключем, що буде використовуватися ним в Мобільному додатку izibank для вчинення правочинів (у вигляді електронного документа), розрахунково-касовому обслуговуванні та/або при отриманні банківських та інших фінансових послуг. Визнає, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису, його накладення має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Відповідно до п.5 Заяви-договору невід`ємною її частиною є згода та запевнення клієнта до договору, з підписанням якого в мобільному додатку izibank договір набуває чинності.
Заяву-договір відповідач підписав за допомогою цифрового власноручного підпису на екрані власного смартфону у Мобільному додатку izibank.
22.10.2022 відповідач підписав згоду та запевнення клієнта до договору. Підписанням згоди відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами договору, умовами відкриття та обслуговування рахунків, розміщення вкладу, отримання споживчого кредиту, надання та/або зміни банківських послуг в строки та в розмірах, передбачених тарифами банку; згоден, що банк може змінювати умови ДКБО та/або Тарифи шляхом публікації оголошення про зміну/доповнення Тарифів на офіційному веб-сайті банку та в підрозділах банку, що здійснюють обслуговування фізичних осіб, а також в мобільному додатку, при цьому зобов`язується самостійно відслідковувати зміни/доповнення до умов ДКБО та/або Тарифів, що будуть оприлюднені на сайті Банку.
У п. 8 Згоди та запевнення зазначено про встановлення на поточному рахунку кредитного ліміту строком користування 12 місяців (365 днів), з подальшим автоматичним продовженням строку користування, на суму та за процентною ставкою згідно Тарифів Банку.
Відповідно до п. 9 згоди відповідач погодився, що пропозиція банку з надання/встановлення кредиту є відкличною, перегляд/зміна суми кредиту може бути здійснено протягом строку дії останнього, строк дії кредиту може бути продовжено; встановлення кредитного ліміту є видом споживчого кредиту в формі кредитування поточного рахунка на максимальну суму коштів, в межах якої клієнт має право здійснювати операції за поточним рахунком при відсутності власних коштів за рахунок коштів банку та що банк має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження клієнта про таку вимогу; процентна ставка за кредитом фіксована та не може бути змінена без згоди позичальника. Проценти нараховуються за кредитом щомісячно на суму залишку заборгованості на кінець кожного дня методом факт/факт та сплачуються позичальником щомісячно в складі обов`язкового мінімального платежу згідно умов кредитування, визначених продуктом «Картка izibank», Тарифами банку та зазначених у Паспорті споживчого кредиту.
Отже підписанням Заяви-договору після ознайомлення з умовами та пропозицією банку є правом відповідача, а не його обов`язком, а тому відповідали його внутрішній волі до підписання зобов`язання. Так, як відповідач підписав дану заяву-договір та погодився зі всіма його умовами, а тому мав би передбачати наслідки укладення зобов`язання.
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Заяві-договорі, що в сукупності підтверджується Випискою з особового рахунку відповідача (а.с.32, зворот - 43) та розрахунком заборгованості (а.с.46-51), отже позивач свої обов`язки за зобов`язанням виконав в повному обсязі.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач користувався кредитним лімітом, здійснював погашення процентів та тіла кредиту, проти укладення Заяви-договору з позивачем не заперечував.
Відповідачу було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку, видано кредитні кошти у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується випискою по особовим рахункам кредитного договору та відомостями про суму ліміту погоджену позичальнику ОСОБА_1 (а.с.121).
За розрахунками позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі станом на 04.05.2025 становить 62 039,83 грн, з яких 35 400,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 26 639,83 грн заборгованість за процентами.
У зв`язку з невиконанням відповідачем умов укладеного договору, АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із вказаним позовом.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).
Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року у справі №916/1247/23.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).
Статтею 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин третьої, четвертої, шостої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається із матеріалів справи кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронних документів, створеного згідно із вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також із урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Матеріали цієї справи не містять відомостей про те, що у цій справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).
Суд першої інстанції, оцінивши докази в їх сукупності та врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повністю повернуті, вважав, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за користування такими коштами, а відтак задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з урахуванням обставин цієї справи та ґрунтується на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує факт укладення кредитного договору, при цьому вказує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту перерахування йому кредитних коштів, а наявна у справі виписка не є таким доказом.
Обґрунтовуючи розмір заборгованості, АТ «Таскомбанк» посилалося на виписку по особовим рахункам кредитного договору № 002/17612551-CK_SB від 24.10.2022 за період з 24 жовтня 2022 року по 05 травня 2025 року, а також на розрахунок заборгованості.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Якщо первинний документ містить інформацію про дату (період) надання послуг, виконання робіт або найму (оренди), то відсутність передбачених абзацами шостим і сьомим цієї частини реквізитів із сторони замовника послуг (робіт) або наймача (орендаря) не є порушенням вимог до оформлення первинного документа, за умови що такий порядок документування господарських операцій передбачено договором, укладеним у письмовій формі, і такі господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку в періоді їх здійснення.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Відповідно до пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми; 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.
Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.
Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.
Апеляційний суд, дослідивши надану позивачем виписку вважає, що вона відповідає визначеним статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пунктом 63 згаданого Положення від 04 липня 2018 року №75 вимогам, підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, а відтак є належним та допустимим доказом у справі.
Доказів зворотного ОСОБА_1 не надано. Доказів на спростування наданих позивачем документів, в тому числі і розміру заборгованості, відповідачем надано не було.
Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги з приводу розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що фактично позбавило відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема право на подання відзиву. 
У справі встановлено, що ухвалою суду від 17.09.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с.55).
Суд ухвалює рішення в межах вимог позову та з урахуванням заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог.
Зі змісту статті 178 ЦПК України слідує, що заперечення проти позову викладаються відповідачем у відзиві. Відзив повинен, в тому числі, містити: обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.
Відповідно до ухвали від 17.09.2025 встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву п`ятнадцять днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі. Також роз`яснено відповідачу, що відзив на позовну заяву за формою та змістом має відповідати вимогам статті 187 ЦПК України. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Відповідно до частини четвертої статті 128 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Під час розгляду справи, судом приймалися передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи.
Так, судом першої інстанції за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі (а. с. 59-62), а також судові повістки про розгляд справи, однак судова кореспонденція була повернута на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 77-82).
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як неодноразово зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відтак, зважаючи на викладене, останнім днем встановленого місцевим судом строку на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, а саме 26.09.2025, та врахуванням вихідних днів, є 13.10.2025.
Разом з тим, відповідач відзив на позовну заяву до суду подав лише 01.01.2026.
За таких обставин 16.01.2026 судом першої інстанції постановлено ухвалу, якою у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву відмовлено. Відзив, поданий відповідачем ОСОБА_1 01.01.2026, залишено без розгляду.
Оскільки учасники справи не висловили заперечень щодо можливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, місцевий суд, з урахуванням положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України, дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній матеріалів без виклику сторін.
Отже апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновки суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, повно і всебічно дослідив докази, належним чином застосував положення цивільного законодавства.
Порушень норм матеріального або процесуального права, які відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. Водночас апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, об`єктивно оцінив зібрані та досліджені докази й обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий          Ю. Б. Войтко

Судді:          М. В. Матківська

І. В. Міхасішин