ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2026 року	справа № 380/9497/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, Головне управління, ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просить визнати протиправними дії відповідача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885) щомісячно здійснювати виплату позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), призначеної пенсії державного службовця відповідно до Протоколу перерахунку пенсії від 20.10.2025 починаючи з жовтня 2025 року у призначеному розмірі 22165,73 грн;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 380/4946/25, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2025, її переведено з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ. Згідно з Протоколом/розпорядженням щодо перерахунку пенсії від 20.10.2025 позивачу з 01.03.2025 призначено пенсію у розмірі 22165,73 грн.
Позивач стверджує, що відповідач, призначивши пенсію за судовим рішенням, фактично ухиляється від її виплати у повному обсязі: замість визначеного розміру 22165,73 грн щомісяця їй виплачуються лише часткові суми. За розрахунками позивача, недоплата поточної пенсії становить: за листопад 2025 року - 4432,61 грн; за грудень 2025 року - 5014,59 грн; за січень 2026 року - 12625,92 грн; за лютий 2026 року - 11522,92 грн; за березень 2026 року - 10438,85 грн; за квітень 2026 року - 9044,85 грн. Позивач наголошує, що Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 (далі - Порядок № 821), на який посилається відповідач, регулює виключно виплату заборгованості за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, та не поширюється на виплату поточної (щомісячної) пенсії, призначеної за судовим рішенням. Остання, на переконання позивача, має виплачуватися у повному, визначеному Протоколом перерахунку розмірі за вимогами чинного законодавства. На обґрунтування позиції позивач посилається на постанову Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 560/16807/21.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні повністю. В обґрунтування своєї позиції Головне управління зазначило, що електронну пенсійну справу позивача після виконання покладених судом зобов`язань Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області автоматично передано до ГУ ПФУ у Львівській області (за місцем фактичного проживання особи) для здійснення виплати, у зв`язку з чим саме відповідач здійснює виплату пенсії позивачу. Відповідач вказав, що на виконання рішення суду від 04.07.2025 за період з січня 2025 року по лютий 2026 року позивачу нараховано доплату в сумі 170756,14 грн. Виплата пенсій за рішеннями суду, на переконання відповідача, регулюється Порядком № 821, відповідно до якого виплати громадянам здійснюються щомісяця пропорційно до коштів, визначених у бюджеті Пенсійного фонду України, у розмірі зобов`язань державного бюджету і страхових коштів. Відповідач зазначив, що виплата коштів, нарахованих на виконання рішення суду, здійснена позивачу в межах відповідних бюджетних призначень, зокрема: у листопаді 2025 року - 8230,75 грн, у грудні 2025 року - 7648,77 грн, у лютому 2026 року - 1103,00 грн, у березні 2026 року - 1083,00 грн. Відповідач наполягав, що його діяльність здійснюється за спеціально-дозвільним типом правового регулювання, а виплата сум, нарахованих на виконання судових рішень, можлива лише за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України та не залежить від волі Головного управління. Оскільки Порядок № 821 є чинним та неконституційним не визнавався, його норми є обов`язковими для застосування. На підтвердження позиції відповідач посилався на положення статей 19, 46, 64, 92, 95-98, 113, 116, 117 Конституції України, статей 4, 23 Бюджетного кодексу України, рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011, № 3-рп/2012, № 9-рп/2001, а також практику Верховного Суду щодо виплати пенсійної заборгованості в межах бюджетних асигнувань.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є одержувачем пенсії та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області за місцем фактичного проживання (м. Буськ Львівської області).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі № 380/4946/25, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.01.2025 № 913110127810.
Зобов`язано зарахувати позивачу до стажу державної служби періоди роботи на посадах в органах державної податкової служби з 02.07.1990 по 01.07.2013 та з 01.01.2014 по 10.01.2025 (включно).
Зобов`язано здійснити з 20.01.2025 переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, з урахуванням відповідних довідок про складові заробітної плати, та здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.
На виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області позивача зараховано до стажу державної служби відповідні періоди роботи та з 20.01.2025 переведено з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Згідно з протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії розмір пенсії позивача визначено у сумі 22165,73 грн та призначено до виплати: з 01.03.2025 по 07.04.2026 - у розмірі 22165,73 грн; з 08.04.2026 довічно - у розмірі 22165,73 грн.
Електронну пенсійну справу позивача після виконання покладених судом зобов`язань передано до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за місцем фактичного проживання особи для здійснення подальшої виплати пенсії, що сторонами не заперечується.
На виконання рішення суду від 04.07.2025 у справі № 380/4946/25 за період з січня 2025 року по лютий 2026 року позивачу нараховано доплату в сумі 170756,14 грн. Ця сума становить заборгованість за період, що передує даті набрання судовим рішенням законної сили, та не є предметом цього спору.
Як слідує з матеріалів справи, у тому числі з виписки по картковому рахунку позивача за період з 01.10.2025 по 15.04.2026 та розрахунку позивача, після призначення пенсії у розмірі 22 165,73 грн фактична щомісячна виплата поточної пенсії здійснювалася відповідачем не в повному, а в частковому розмірі. Зокрема, замість визначеного розміру позивачу виплачено: у листопаді 2025 року - 17733,12 грн; у грудні 2025 року - 17151,14 грн; у січні 2026 року - 9539,81 грн; у лютому 2026 року - 10642,81 грн; у березні 2026 року - 11726,88 грн; у квітні 2026 року - 13120,88 грн. Розмір недоплати поточної пенсії за відповідні місяці позивачем обраховано та відповідачем по суті не спростовано.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у справі № 380/4946/25 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про виконання судового рішення; при цьому суд зазначив, що питання виплати пенсії з урахуванням Постанови № 821 не було предметом розгляду тієї справи.
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплачує поточну пенсію у визначеному розмірі, позивач звернулася до суду з цим позовом.
При вирішенні спору, суд керується таким. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 124 Конституції України та частиною другою статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку.
За змістом статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Частиною першою статті 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд України забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 затверджено Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень. Відповідно до абзацу першого пункту 1 цього Порядку ним визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 821 перераховані пенсії за рішенням суду - це сума пенсії, визначена як різниця між розміром призначеної/перерахованої на виконання судового рішення суми виплати та визначеним органом Пенсійного фонду України розміром, з урахуванням положень нормативно-правових актів. Пунктами 4-7 Порядку № 821 врегульовано здійснення видатків на виплату нарахованих пенсій за рішеннями суду за минулий час та перерахованих пенсій за рішеннями суду пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Спір у цій справі стосується не виплати заборгованості з пенсії за період, що передує даті набрання законної сили рішенням суду у справі № 380/4946/25 (така заборгованість у сумі 170756,14 грн нарахована та її виплата предметом цього позову не є), а виплати поточної щомісячної пенсії у розмірі, визначеному Протоколом перерахунку від 20.10.2025, - 22165,73 грн, починаючи з жовтня 2025 року. 
Отже, суд має встановити, чи правомірно відповідач здійснює виплату поточної (щомісячної) пенсії позивача не в повному, а в частковому розмірі з посиланням на Порядок № 821.
Суд звертає увагу, що право на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є конституційним правом особи (стаття 46 Конституції України). Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що пенсія включається в поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд, зокрема у рішенні (зразкова справа) від 21.04.2021 у справі № 360/3611/20, зазначивши, що концепція «майна» має автономне значення та що певні права та інтереси, які становлять активи, можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».
Розмір поточної пенсії позивача у сумі 22165,73 грн визначено не самим судом, а компетентним органом Пенсійного фонду України - у Протоколі/розпорядженні щодо перерахунку пенсії від 20.10.2025, складеному на виконання рішення суду у справі № 380/4946/25. Цей Протокол є чинним, у встановленому порядку не скасований, ним пенсію позивача призначено до виплати у розмірі 22165,73 грн з 01.03.2025 та довічно. За таких обставин обов`язок відповідача виплачувати позивачу поточну щомісячну пенсію саме в цьому розмірі є безумовним та таким, що ґрунтується на чинному рішенні самого ж органу Пенсійного фонду.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що виплата поточної пенсії позивача підлягає здійсненню пропорційно бюджетним асигнуванням на підставі Порядку № 821, з огляду на таке.
Зі змісту абзацу першого пункту 1 та пункту 2 Порядку № 821 прямо вбачається, що цим Порядком урегульовано механізм здійснення видатків на виплату сум пенсій, призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, а також виплату «перерахованих пенсій за рішенням суду», тобто різниці між призначеним за судовим рішенням розміром та раніше визначеним органом Пенсійного фонду України розміром. Тобто сферою регулювання Порядку № 821 є саме заборгованість (донарахування) за судовими рішеннями та різниця у виплатах, а не поточне щомісячне пенсійне забезпечення у вже визначеному та призначеному до виплати розмірі.
Поточна пенсія позивача у розмірі 22 165,73 грн є не «різницею» у розумінні пункту 2 Порядку № 821, а призначеним до виплати розміром пенсії, який після перерахунку став для позивача основним (поточним). Виплата такої пенсії регулюється загальними нормами Закону № 1058-IV, зокрема статтями 47 і 58, які зобов`язують Пенсійний фонд України здійснювати виплату пенсії щомісяця у повному обсязі та у встановлені строки, без будь-якого пропорційного зменшення залежно від наявних бюджетних асигнувань.
Поширення механізму пропорційної (часткової) виплати, передбаченого Порядком № 821, на поточну щомісячну пенсію фактично означало б розстрочення виплати призначеної пенсії, тобто зміну часових меж її виплати. Між тим, як неодноразово зазначав Верховний Суд, наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку (виплати) пенсії не є тотожним та не визначає права встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі її виплати (зокрема, постанова Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 560/3762/18 з посиланням на висновки, викладені у постанові від 12.11.2019 у справі № 826/3858/18). Підзаконний нормативно-правовий акт не може звужувати чи змінювати зміст судового рішення, яке набрало законної сили, та обмежувати гарантоване законом право особи на своєчасне отримання пенсії у призначеному розмірі.
Суд також враховує сталу правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (зокрема, рішення (зразкова справа) Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 820/6514/17 з посиланням на постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 03.12.2010 у справі № 21-44а10, від 07.12.2012 у справі № 21-977во10). Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Доводи відповідача про застосування правових позицій Верховного Суду щодо виплати пенсійної заборгованості в межах бюджетних асигнувань (зокрема, постанова від 23.04.2020 у справі № 560/523/19) суд оцінює критично, оскільки наведена практика стосується саме виплати нарахованих (перерахованих) сум за минулий час (заборгованості), а не поточного щомісячного пенсійного забезпечення. Аналогічно і у постанові від 31.08.2023 у справі № 560/16807/21, на яку посилається сам позивач, Верховний Суд виходив із того, що застосування органами Пенсійного фонду України положень відповідного Порядку не обмежує права особи на отримання пенсії згідно з резолютивними частинами рішень суду, а спірним питанням залишається виплата нарахованої (донарахованої) суми в порядку черговості бюджетних асигнувань. Тобто механізм пропорційності бюджетних асигнувань Верховний Суд застосовує до заборгованості, а не до поточної виплати.
Посилання відповідача на положення статей 19, 64, 92, 95-98, 113, 116, 117 Конституції України, статей 4 і 23 Бюджетного кодексу України, абзацу 3 підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, а також на рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011, № 3-рп/2012, № 9-рп/2001 суд не визнає достатніми для відмови у задоволенні позову. Наведені норми та правові позиції стосуються повноважень Кабінету Міністрів України у сфері визначення порядку та розмірів соціальних виплат, можливості пропорційного перерозподілу коштів та обмеження окремих соціально-економічних прав в умовах воєнного стану. Водночас у цій справі розмір пенсії позивача вже визначений компетентним органом Пенсійного фонду України та не змінюється; спір стосується не розміру виплати, а саме її фактичного здійснення у вже призначеному розмірі. Жодним із наведених відповідачем нормативних актів не передбачено права органу Пенсійного фонду України виплачувати поточну (щомісячну) призначену пенсію у зменшеному (частковому) розмірі.
Та обставина, що електронну пенсійну справу позивача передано до відповідача за місцем фактичного проживання особи для здійснення виплати, відповідачем не заперечується. Саме відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області - є органом, який наразі здійснює виплату пенсії позивачу, а отже, є належним відповідачем у цій справі та суб`єктом відповідного обов`язку.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач, виплачуючи позивачу поточну щомісячну пенсію не в повному визначеному розмірі (22165,73 грн), а частково, з посиланням на Порядок № 821, який не регулює виплату поточної пенсії, діє протиправно, з порушенням статей 47, 58 Закону № 1058-IV та конституційного права позивача на пенсійне забезпечення. Відтак позовні вимоги про визнання протиправними таких дій відповідача та зобов`язання його щомісячно здійснювати виплату позивачу призначеної пенсії у розмірі 22165,73 грн, починаючи з жовтня 2025 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі №320/51895/25 визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень».
Зобов`язано Кабінет Міністрів України після набрання рішенням законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2026 апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року залишено без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року залишено без змін.
Згідно з частинами першою - третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 та від 10 січня 2023 року у справі № 340/507/22).
Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» не підлягає застосуванню, оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин.
При цьому суд зазначає, що зобов`язання здійснювати виплату поточної пенсії у визначеному розмірі не позбавляє відповідача обов`язку здійснювати виплату нарахованої заборгованості (доплати) за період, що передує даті набрання законної сили рішенням суду, у порядку, визначеному чинним законодавством, оскільки таке питання не є предметом цього спору.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач правомірності часткової виплати поточної пенсії позивача належними та допустимими доказами не довів.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010), згідно з якою хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Інші доводи та заперечення учасників справи висновків суду по суті спору не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, сума судового збору, сплачена позивачем за подання цього позову, підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що згідно з частинами третьою-сьомою статті 134 КАС України розмір таких витрат має бути співмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг. За наявності відповідних доказів (договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт, доказів понесення витрат) та з урахуванням принципів співмірності і розумності зазначені витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 поточної щомісячної пенсії у повному призначеному розмірі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області щомісячно здійснювати виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), призначеної пенсії державного службовця відповідно до протоколу/розпорядження щодо перерахунку пенсії від 20.10.2025, починаючи з жовтня 2025 року, у призначеному розмірі 22165,73 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.