ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" червня 2026 р. Справа № 910/13338/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Горбасенка П.В.
суддів: Сковородіної О.М. 
Колесника Р.М. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/13338/25 (суддя Лиськов М.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вігор Брокер»
до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
про стягнення коштів у розмірі 146 036, 56 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вігор Брокер» (далі - позивач / ТОВ «Вігор Брокер») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - відповідач / ПрАТ «АК «Київводоканал») про стягнення 146 036, 56 грн, з яких: 136 693, 08 грн основного боргу, 2 064, 66 грн 3 % річних та 7 278, 82 грн пені.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Вігор Брокер» посилається на обставини порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 566/24/16-25 від 19.05.2025 (далі - спірний договір) в частині здійснення оплати поставленого товару у визначений спірним договором строк.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.11.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/13338/25, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановив строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.
Господарський суд міста Києва рішенням від 17.03.2026:
- закрив провадження у справі № 910/13338/25 за позовом ТОВ «Вігор Брокер» до ПрАТ «АК «Київводоканал» в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 136 693, 08 грн;
- задовольнив позовні вимоги частково: стягнув з ПрАТ «АК «Київводоканал» на користь ТОВ «Вігор Брокер» 2 064, 66 грн 3 % річних, 7 278, 82 грн пені та 3 028, 00 грн судового збору;
- відмовив у задоволенні решти позовних вимог.
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що на виконання умов спірного договору позивач здійснив поставку товару на суму 186 693, 08 грн за видатковою накладною № 19 від 24.06.2025, на суму 186 693, 08 грн за видатковою накладною № 16 від 30.05.2025 та на суму 186 693, 08 грн за видатковою накладною № 17 від 10.06.2025, тоді як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за таким договором та у строк, передбачений умовами останнього, не здійснив оплату поставленого товару, у зв`язку з чим у ПрАТ «АК «Київводоканал» перед ТОВ «Вігор Брокер» утворилась заборгованість на загальну суму 136 693, 08 грн.
Поряд з тим Господарський суд міста Києва також зауважив, що після відкриття провадження у справі ПрАТ «АК «Київводоканал» платіжними інструкціями № 4967 від 29.10.2025 та № 5006 від 30.10.2025 здійснено оплати на загальну суму 136 693, 08 грн, що свідчить про сплату відповідачем на користь позивача суми основної заборгованості за спірним договором.
З огляду наведеного місцевий господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 136 693, 08 грн.
Стосовно ж заявлених до стягнення із ПрАТ «АК «Київводоканал» 2 064, 66 грн 3 % річних та 7 278, 82 грн пені суд першої інстанції зазначив, що наданий позивачем розрахунок таких сум є арифметично правильним, як наслідок, позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду, ПрАТ «АК «Київводоканал» (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/13338/25 в частині стягнення з відповідача 2 064, 66 грн 3 % річних, 7 278, 82 грн пені, 3 028, 00 грн судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір 3 % річних і пені до 1, 00 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції:
- не врахував ані долучені до відзиву на позовну заяву звіти про фінансову діяльність підприємства за 2022-2025 роки, ані положення п. 8.1 спірного договору, згідно з якими жодна із його сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це сталось внаслідок дії обставин непереборної сили, які не залежать від волі сторін;
- враховуючи статус ПрАТ «АК «Київводоканал» як оператора критичної інфраструктури та обставини, які не залежать від волі відповідача (дію на території України воєнного стану), безпідставно не застосував до спірних взаємовідносин п. 8.1 спірного договору;
- попри наявність ініційованих до ПрАТ «АК «Київводоканал» проваджень щодо повернення коштів резервного фонду бюджету, дійшов хибного висновку про недоведення скрутного фінансового становища відповідача.
Окремо ПрАТ «АК «Київводоканал» наголосило на обставинах знаходження останнього в нерівному становищі по відношенню до інших суб`єктів господарювання, оскільки відповідач, в силу покладених на нього зобов`язань (забезпечення населення питною водою) та обмежень (застосування встановлених НКРЕКП тарифів для населення на рівні 2022 року, незважаючи на стрімке дорожчання складових тарифу), вимушений протягом значного проміжку часу здійснювати господарську діяльність не тільки без одержання прибутку, а й зі значними збитками.
Беручи до уваги скрутне фінансове становище відповідача, яке, зі свого боку, пов`язане з обставинами, які склалися в Україні, статус ПрАТ «АК «Київводоканал» як оператора критичної інфраструктури, з огляду на факт добровільного виконання останнім грошового зобов`язання, відсутність доведення ТОВ «Вігор Брокер» понесених ним збитків, - за доводами скаржника, стягнення штрафних санкцій є несправедливо непомірним тягарем для останнього та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача, що свідчить про наявність підстав для зменшення розміру 3 % річних та пені.
Відтак, посилаючись на те, що в силу специфіки предмета господарської діяльності в умовах воєнного стану ПрАТ «АК «Київводоканал» є оператором критичної інфраструктури, у зв`язку з чим його першочерговим завданням є вжиття заходів, спрямованих на стабільне функціонування об`єктів критичної інфраструктури, які, в свою чергу, потребують значних фінансових втрат, відповідач зауважує про наявність ґрунтовних підстав для задоволення його апеляційної скарги та, відповідно, скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/13338/25 в частині стягнення з відповідача 3 % річних та пені.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2026 апеляційну скаргу ПрАТ «АК «Київводоканал» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Горбасенка П.В., суддів Сковородіної О.М., Колесника Р.М.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 08.04.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «АК «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/13338/25, постановив здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, витребував з Господарського суду міста Києва матеріали цієї справи та встановив ТОВ «Вігор Брокер» строк для подання до суду у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.
13.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/13338/25.
Поряд з тим судова колегія вважає за необхідне зауважити, що ТОВ «Вігор Брокер» своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не скористалося, відзиву на апеляційну скаргу не надало, що в силу ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам учасників справи, колегія суддів зазначає таке.
Як установлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами цієї справи, 19.05.2025 між ТОВ «Вігор Брокер» (далі - постачальник) та ПрАТ «АК «Київводоканал» (далі - покупець) укладено договір поставки № 566/24/16-25, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю тверде паливо (далі - товар) за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються в специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, згідно заявок покупця в письмовому або електронному вигляді (далі - заявка), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору.
Положеннями пп. 1.2, 2.2, 3.2, 3.4-3.6, 5.1, 13.1 спірного договору закріплено, що товар передається покупцю партіями. Партією товару вважається його найменування, асортимент, кількість, вказана в специфікації, складеної на підставі заявки покупця.
Номенклатура та ціна товару визначаються в специфікації, яка є додатком до цього договору, підписується уповноваженими представниками обох сторін. 
Строк поставки партії товару - 10 (десять) робочих днів з дати надання заявки покупцем. Зміна постачальником в односторонньому порядку строку поставки партії товару не допускається.
Перехід права власності на товар до покупця відбувається з моменту передачі йому товару та підписання накладних на товар.
Передача товару від постачальника покупцю здійснюється за належним чином оформленою видатковою накладною, в якій зазначається найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, ціна товару та загальна вартість товару.
Датою поставки товару вважається дата отримання товару уповноваженим представником покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній.
Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату партії товару протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати отримання партії товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.
Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 31.12.2025. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними. 
Наявною в матеріалах справи специфікацією, яка є додатком № 1 до спірного договору, сторони погодили найменування належного до поставки товару - деревина паливна (пелета) у кількості 312 тонн загальною вартістю 2 634 474, 96 грн (8 443, 83 грн за 1 тонну).
Наявними в матеріалах справи заявками № 528/24/24/32-25 від 23.05.2025 та № 680/24/24/32-25 від 17.06.2025 відповідач визначив необхідну для поставки кількість товару - деревини паливної (пелети) - 44 та 22 тонни відповідно.
Водночас про передачу та прийняття поставленого позивачем відповідного товару на підставі наведених вище заявок свідчать проставлені без будь-яких заперечень щодо кількості та / або якості товару підписи представника ПрАТ «АК «Київводоканал» на видаткових накладних:
- № 16 від 30.05.2025 на суму 186 693, 08 грн;
- № 17 від 10.06.2025 на суму 186 693, 08 грн;
- № 19 від 24.06.2025 на суму 186 693, 08 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, і з договорів.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, ст. 629 ЦК України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Згідно із ч. 1 ст. 655, ч. 1, 2 ст. 692, ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
З огляду на положення п. 5.1 спірного договору Господарський суд міста Києва дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що поставлену позивачем партію товару на суму 373 386, 16 грн (за видатковими накладними № 16 від 30.05.2025 та № 17 від 10.06.2025) відповідач повинен був оплатити до 25.07.2025, тоді як на суму 186 693, 08 грн (за видатковою накладною № 19 від 24.06.2025) - до 08.08.2025.
Однак станом на момент подання ТОВ «Вігор Брокер» позову до Господарського суду міста Києва ПрАТ «АК «Київводоканал» лише частково здійснило оплату за товар - в розмірі 423 386, 16 грн, що відповідачем не заперечується.
Відтак обставини несплати ПрАТ «АК «Київводоканал» 136 693, 08 грн за поставку визначеного спірним договором товару у встановлений останнім строк стали підставою для звернення ТОВ «Вігор Брокер» до суду з означеним спором.
Приписами ст. 525, ч. 1 ст. 530, ст. 599, ч. 1 ст. 612 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як випливає із наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 4967 від 29.10.2025 та № 5006 від 30.10.2025, після відкриття провадження у цій справі ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснило оплати на загальну суму 136 693, 08 грн, що свідчить про погашення відповідачем суми основного боргу за спірним договором, а отже, про виконання ним відповідного зобов`язання за останнім, проте із деяким простроченням.
Так, згідно із видатковими накладними № 16 від 30.05.2025 та № 17 від 10.06.2025 прострочення грошового зобов`язання мало місце:
- з 26.07.2025 по 28.07.2025 на суму боргу 363 386, 16 грн;
- з 29.07.2025 по 24.08.2025 на суму боргу 263 386, 16 грн;
- з 25.08.2025 по 27.08.2025 на суму боргу 233 386, 16 грн;
- з 28.08.2025 по 28.08.2025 на суму боргу 132 693, 08 грн;
- з 29.08.2025 по 23.09.2025 на суму боргу 82 693, 08 грн;
- з 24.09.2025 по 25.09.2025 на суму боргу 42 693, 08 грн.
Поряд з тим згідно із видатковою накладною № 19 від 24.06.2025 прострочення грошового зобов`язання мало місце:
- з 09.08.2025 по 29.09.2025 на суму боргу 186 693, 08 грн;
- з 30.09.2025 по 28.10.2025 на суму боргу 136 693, 08 грн.
З огляду зазначеного матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов`язання із своєчасної оплати поставленого на підставі спірного договору товару.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того відповідно до ч. 1 ст. 546, ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Умовами пп. 7.1, 7.3 спірного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. У випадку порушення виконання умов п. 5.1 договору, покупець сплачує пеню постачальнику в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати.
В розрізі наведеного суд першої інстанції виснував про правильність та обґрунтованість розрахунків позивача і, відповідно, про наявність підстав стягнення з ПрАТ «АК «Київводоканал» 2 064, 66 грн 3 % річних та 7 278, 82 грн пені.
Зі свого боку відповідач, звертаючись із апеляційною скаргою, наголосив на необхідності застосування до спірних правовідносин положень п. 8.1 спірного договору, а також зменшення задоволеного місцевим господарським судом розміру 3 % річних та пені до 1, 00 грн.
Положеннями п. 8.1 спірного договору встановлено, що жодна із сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором, якщо це сталось внаслідок дії обставин непереборної сили, які не залежать від волі сторін, а саме: пожежі, повені, землетрусу або інших стихійних лих, війни, військових дій будь-якого виду, аварійного відключення електроенергії, водопостачання, які роблять неможливими виконання сторонами своїх зобов`язань, а також прийняття закону або іншого нормативно-правового акту, що забороняє будь-яку дію, передбачену даним договором. 
Колегія суддів зазначає, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту / імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Приписами ч. 1 ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У постановах Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 та від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Отже, в будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його неналежно виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.
В означеному випадку посилання відповідача на настання обставин непереборної сили як підстави для звільнення від відповідальності у зв`язку із неналежним виконанням грошового зобов`язання є безпідставним, оскільки на момент укладення спірного договору в Україні вже було запроваджено воєнний стан, відтак відповідні обставини не можуть розглядатися як надзвичайні та непередбачувані у розумінні ст. 617 ЦК України.
З огляду наведеного відповідач, вступаючи у договірні правовідносини в умовах воєнного стану, повинен був усвідомлювати, оцінювати та враховувати усі можливі ризики, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за спірним договором у цій справі.
Також відповідно до п. 8.3 спірного договору сторона, яка потрапила під дію обставин непереборної сили, повинна повідомити письмово іншу сторону про їх настання, вплив на виконання зобов`язань за договором та припинення їх дії протягом 10-ти днів з дати настання кожної події. Настання та припинення дії обставин непереборної сили підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України (далі - ТПП) або документом іншого компетентного органу.
Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.
Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні як найшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належного виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно кошти, товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.
Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).
ПрАТ «АК «Київводоканал» під час розгляду справи доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, у разі їх наявності, в порядку п. 8.3 спірного договору до матеріалів справи не надало, як і не долучило доказів об`єктивної неможливості виконати зобов`язання за таким договором у визначений останнім строк.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення розміру пені та 3 % річних апеляційний господарський суд зазначає таке.
Приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
По-перше, колегія суддів звертає увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. 
Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16.
По-друге, правовий аналіз зазначених вище приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Зі змісту зазначених норм випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.
Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
В обґрунтування поданого клопотання ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів понесення ТОВ «Вігор Брокер» збитків внаслідок порушення відповідачем умов спірного договору, тоді як останній є об`єктом критичної інфраструктури і має незадовільний фінансовий стан.
Однак за приписами ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відтак, заявляючи клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідач не довів відсутності своєї вини у простроченні виконання відповідного зобов`язання та невідповідності розміру стягуваної неустойки наслідкам порушення зобов`язання згідно спірного договору.
З урахуванням всього наведеного вище колегія суддів зазначає, що викладені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками місцевого господарського суду стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що не є самостійною підставою для скасування судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги не підтвердилися. 
Приписами ч. 4 ст. 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, - його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України»).
При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та, з урахуванням всіх обставин цієї справи, встановлених судом, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, правильно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.
Згідно із ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Положеннями ст. 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В розрізі наведених норм судова колегія зазначає, що відповідачем не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, відтак оскаржуване рішення належить залишити без змін.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України, покладаються судом на скаржника.
Керуючись ст. 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити без задоволення апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/13338/25.
2. Залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/13338/25.
3. Покласти витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.
4. Повернути матеріали справи до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 11.06.2026.

Головуючий суддя П.В. Горбасенко 

Судді О.М. Сковородіна

Р.М. Колесник