КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2836/2026 Доповідач - Ратнікова В.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ Справа № 759/14496/25

28квітня2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В. 
- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Горбенко Н.О., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в :
У червні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року, а з 01.11.2021 року, у зв?язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.
Будинок АДРЕСА_1 в цілому під?єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Квартира АДРЕСА_2 у вказаному будинку під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які з 01.05.2018 року постачає КП «Київтеплоенерго», а з 01.11.2021 року є споживачем послуг теплової енергії та постачання гарячої води. 
Зазначало, що відповідач від послуг з ЦО/ЦПГВ , а з 01.11.2021 року від послуг з ТЕ/ПГВ у встановленому законом порядку не відмовлялась ( не відключалась). 
Відповідач своєчасно не сплачувала кошти за спожиті послуги, в результаті чого у неї утворилась заборгованість у розмірі:
за період з 01.05.2018 року по 31.05.2025 року - 58 531,16 грн., а саме: заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 0,00 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 1001,81 грн.,
за період з 01.11.2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 45 750,42 грн.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 9 823,26 грн.
Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг.
Таким чином, у відповідача також існує заборгованість: 1) у період до 31.10.2021 року заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 0,00 грн.; 2) за період з 01.11.2021 року заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 871,43 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 1 084,24 грн.
Окрім того, позивач, на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 2 930,22 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 459,25 грн.
З урахуванням викладеного, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Київтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 74 490,64 грн., яка складається із: заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 2 930,22 грн.; інфляційної складової боргу у розмірі 483,45 грн., трьох відсотків річних у розмірі 117,10 грн.; заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 459,25 грн.; інфляційної складової боргу у розмірі 75,79 грн., трьох відсотків річних у розмірі 18,33 грн.; заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн.; інфляційної складової боргу у розмірі 0,00 грн., трьох відсотків річних у розмірі 0,00 грн.; заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 001,81 грн.; інфляційної складової боргу у розмірі 440,49 грн., трьох відсотків річних у розмірі 115,87 грн.; заборгованості за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 45 750,42 грн.; інфляційної складової боргу у розмірі 6 119,67 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1 455,26 грн., пені у розмірі 1 770,57 грн.; заборгованості за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 9 823,26 грн.; інфляційної складової боргу у розмірі 1 291,57 грн., трьох відсотків річних у розмірі 307,63 грн., пені у розмірі 374,28 грн.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 871,43 грн.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1 084,24 грн.; заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00 грн.; заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.; судових витрат із сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтелоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтелоенерго» (код ЄДРПОУ: 40538421, місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, буд. 5):
заборгованість за спожиті з 12.03.2017 року до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 1 422,14 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 483,45 грн., три відсотки річних у розмірі 117,10 грн.;
заборгованість за спожиті з 12.03.2017 року до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 459,25 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 75,79 грн., три відсотки річних у розмірі 18,33 грн.;
заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 001,81 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 440,49 грн., три відсотки річних у розмірі 115,87 грн.;
заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 45 750,42 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 6 119,67 грн., три відсотки річних у розмірі 1 455,26 грн., пеня у розмірі 1 770,57 грн.;
заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 9 823,26 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1 291,57 грн., три відсотки річних у розмірі 307,63 грн., пеня у розмірі 374,28 грн.;
заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 871,43 грн.;
заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1 084,24 грн., а всього стягнуто 72 982 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 56 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Компенсовано за рахунок держави Комунальному підприємству Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтелоенерго» (код ЄДРПОУ: 40538421, місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, буд. 5) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 966 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість) гривень 69 копійок.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що до наданих позивачем розрахунків повинен бути застосований строк позовної давності, передбачений нормами Цивільного кодексу України, виходячи з наступного.
Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу". 
У відповідності до вимог статті 257 Цивільного кодексу України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Пунктом 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України N? 651 від 27.06.2023 року "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
У відповідності до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N? 64/2022 , затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N? 2102-IX , перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану."
У відповідності до Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" Л? 4434-ХI від 14.05.2025 року, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було виключено та зазначений вище закон набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (03 червня 2025 року), тобто, з 04 вересня 2025 року. 04 вересня 2025 року, набув чинності вище зазначений закон, яким було поновлено перебіг позовної давності, а тому період стягнення заборгованості но справі N?759/14496/25 починається з 30.06.2022 року та закінчується 30.06.2025 року (дата звернення до суду). 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував вище зазначені обставини, а тому прийшов до помилкового вирішення справи, а отже позовна заява не підлягає задоволенню, в силу застосування строків позовної давності та відсутності заборгованості у зазначений період.Початок форми
Кінець форми

Початок форми

Кінець форми

Початок форми

Кінець форми

Початок форми

Кінець форми

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача ( АДРЕСА_1 ), послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
З витягу з реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (із 15.07.1982 року) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (із 15.07.1982 року).
Відповідно до Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за особовим рахунком № НОМЕР_1 (на ім`я: ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_3 у сумі 3 430,22 грн.( а.с. 24).
Відповідно до додатку № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води за особовим рахунком № НОМЕР_1 (на ім`я: ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_3 у сумі 1 859,25 грн. (а.с. 25).
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту укладання та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
З наданих позивачем копій корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення встановлено, що для будинку за адресою: АДРЕСА_1 безперебійно надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Відповідно до довідки про обсяги споживання послуги з теплової енергії / послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ, за адресою: АДРЕСА_1 наявний лічильник ГВП, обсяг (Гкал) у період з 01.05.2018 року по 31.05.2025 року склав 25209,3747.( а.с. 26).
У відповідності до довідки про обсяги споживання послуги з теплової енергії / послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ, за адресою: АДРЕСА_1 наявний лічильник опалення, заводський номер 4782293, обсяг (Гкал) у період з 01.05.2018 року по 31.05.2025 року склав 9253,5800.(а.с. 27).
Надання послуг до 01.05.2018 року мешканцям вказаного будинку здійснювалося на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).
Згідно з розрахунками позивача, сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 травня 2018 року до 31 травня 2025 року становить: за спожиті послуги з централізованого опалення - 0,00 грн., за послуги з централізованого постачання гарячої води 1 001,81 грн., з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року за спожиті послуги з постачання теплової енергії - 45 750,42 грн., за послуги з постачання гарячої води 9 823,26 грн.
У відповідності до розрахунку заборгованості плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії (ПАО ТЕ) та гарячої води (ПАО ГВ) за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року заборгованість становить: з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 871,43 грн., з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 1 084,24 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку (ВКО) комунальної послуги з централізованого опалення (ВКО ЦО) та гарячої води (ВКО ПГВ) за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 березня 2020 року по 31 травня 2025 року заборгованість становить: за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з централізованого опалення 0,00 грн., за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги гарячої води 0,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої поди за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 грудня 2015 року до 31 травня 2025 року заборгованість становить: за централізоване опалення 2 930,22 грн., за постачання гарячої води 459,25 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав доказів про виконання своїх обов`язків щодо сплати за надані послуги, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у загальному розмірі 72 982,56 грн.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується у повному обсязі з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно із частиною першоюстатті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувався ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 р. № 630.
Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) (частини перша, друга статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (частина третя статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води (ЦО/ЦПГВ) в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085) та на офіційному веб-сайті позивача за посиланням: https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/ опубліковані договори, а саме: типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води; типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (ТЕ/ПГВ).
Зміст зазначених договорів відповідає змісту типового договору, затверджених: постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 та постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182. Такі договори є договорами приєднання. Можуть бути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до норм ЦК України встановлено, що, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої воли свідчить про надання таких послуг позивачем.
Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).
Отже, свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов, як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ є, у тому числі, факт отримання послуг споживачем.
Будинок за адресою:  АДРЕСА_1  в цілому під`єднаний до мереж тепло-та водопостачання. Як наслідок, квартира АДРЕСА_2 , за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло-та водопостачання, а отже, відповідач є споживачем послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року - споживачем послуг з ТЕ/ПГВ.
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року послуг з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.
З витягу з реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (із 15.07.1982 року) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (із 15.07.1982 року).
Відповідно, ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , оплату яких остання вчасно та регулярно не здійснювала, що призвело до утворення заборгованості, що у загальному розмірі складає суму 74 490, 64 грн.
Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує щодо права КП «Київтеплоенерго» вимагати виконання нею обов`язку зі сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, однак вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню в силу застосування строків позовної давності та відсутності заборгованості у зазначений період.
Перевіряючи таке твердження апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із яким: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.
Дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 22.04.2020 № 291, від 04.05.2020 № 343, 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 16.06.2021 № 611, від 11.08.2021 № 855, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 № 855 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» до 01.10.2021 на території України подовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» з 01.07.2023 відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.
Таким чином, починаючи з 12.03.2020 року і до 01.07.2023 року тривав карантин, встановлений постановами Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.
Отже, в силу положень Закону № 540-ІХ та встановлення і продовження карантину продовжені й строки позовної давності.
Так, якщо строк позовної давності (3 роки) у частині дебіторської/кредиторської заборгованості повинен був минути в період карантину, то він продовжується, тобто встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки - продовжена до закінчення дії карантину.
Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 910/16029/21, постанові Верховного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21, постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/116/21.
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пп. 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
Водночас правила переривання позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 668/8830/15-ц).
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Отже, Законом № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року, у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
Заборгованість, яка утворилася до вказаної дати стягненню не підлягає.
Як вбачається із матеріалів справи позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , зокрема, заборгованість за послуги, спожиті , за період з грудня 2015 року до 01.05.2018 року (а.с. 15-17).
З огляду на зазначене, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача необхідно розраховувати, починаючи з 12 березня 2017 року, а не 2015 року, як це зазначено у розрахунку.
Окрім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжує діяти.
Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року. Набрання чинності вказаного закону відбулась 04 вересня 2025 року.
Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.
Позивач звернувся із позовом до суду 30.06.2025 року, тобто, в межах строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з 12 березня 2017 року, як вірно було встановлено судом першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія зауважує, що строки звернення до суду за вимогами позивача про стягнення заборгованості з 12 березня 2017 року, на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та на підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, були зупиненими на період воєнного стану.( до 04.09.2025  року згідно Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року).
А відтак, доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що позивач пропустив строк позовної давності не грунтується на вимогах закону та спростовується встановленими судом першої інстанції обставинами.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги відповідачки законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: