П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/21724/25
Провадження № 22-ц/4815/914/26

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.
Присяжні: Хлевна О.В., Ярошик А.І.
Рішення суду першої інстанції 
(скорочений текст) проголошено:
о 15 год. 51 хв. 24 лютого 2026 року
у м. Рівне Рівненської області
Повний текст рішення складено: 25 лютого 2026 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Рівненської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 ; про призначення другого опікуна над недієздатною особою, 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 із заявою про призначення ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , як другого опікуна над ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , який визнаний недієздатною особою на підставі рішення Рівненського міського суду від 21 травня 2008 року у справі №2о-5, залучивши до участі у справі як заінтересованих осіб Виконавчий комітет Рівненської міської ради Рівненської області (далі – Міськвиконком) та ОСОБА_2 .
Мотивуючи заяву, вказувалося, що він є батьком ОСОБА_3 , 1978 року народження, який визнаний судом недієздатним відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2008 року. Після ухвалення рішення Органом опіки та піклування його було призначено опікуном над сином. Висновком медико - соціальної експертної комісії (МСЕК) від 20 грудня 1994 року № 133748 ОСОБА_3 визнано особою з інвалідністю, він має стійкий психічний розлад та потребує постійного стороннього догляду та нагляду.
Протягом багатьох років заявник сумлінно виконує обов`язки опікуна, забезпечуючи синові належні умови проживання, догляду та здійснюючи представництво його інтересів у державних установах, медичних закладах. Однак у зв`зку з тим, що йому виповнилось 70 років і стан його здоров`я погіршується, заявнику стає важче самостійно здійснювати повноцінну опіку та постійний фізичний догляд.
Вважав, що ОСОБА_2 є особою з бездоганною репутацією, не має судимості, має стабільний дохід та належні житлові умови. Впродовж багатьох років неодноразово допомагав у догляді за сином - ОСОБА_3 , бере участь у побутовому забезпеченні, має позитивне ставлення до виконання обов`язків опікуна.
Щодо родинних зв`язків, то ОСОБА_2 є чоловіком двоюрідної сестри недієздатного ОСОБА_1 , проте внаслідок того, що догляд за ним потребує в т.ч. і фізичної сили, сестра не може брати на себе такі обов`язки.
Звертав увагу, що ОСОБА_2 має задовільний стан здоров`я, постійний дохід і місце проживання, виявив намір допомагати у здійсненні опіки та бути другим опікуном.
Рішенням Рівненського міського суду від 24 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міськвиконком, ОСОБА_2 ; про призначення другого опікуна над недієздатною особою.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати та задовольнити заяву повністю. 
Обґрунтовуючи її, зазначалося про хибність висновків суду щодо недоведеності неможливості чинного опікуна повністю виконувати свої обов`язки, а подання Органу опіки та піклування є недостатньо вмотивованим. При цьому судом не враховано, що ОСОБА_3 є недієздатною особою довічно, що має наслідком постійний сторонній догляд, нагляд і представництво його інтересів у державних органах, медичних закладах та інших установах. Тому виникла необхідність призначення другого опікуна, який через стан здоров`я заявника, гарантування безперервності опіки в умовах, коли чинному опікуну виповнилося 70 років, додатково забезпечив би розподіл обов`язків, створення резервного механізму представництва та запобігання ризикам у разі раптового погіршення стану здоров`я особи похилого віку. 
Вважає, що суд фактично увів додаткову умову, якої закон не містить, поставивши у залежність призначення другого опікуна від доведення неможливості виконання обов`язків чинним опікуном. Це суперечить змісту ст. 63 ЦК України та звужує зміст і обсяг прав, що є неприпустимим.
На його думку, твердження суду щодо можливих ризиків, пов`язаних із військовими зобов`язаннями ОСОБА_2 , носять характер припущень і не ґрунтуються на обставинах справи. При цьому суд не з`ясував, що кандидат не відповідає вимогам ст. 63 ЦК України, а також не встановлено обставин, які свідчили би про конфлікт інтересів, наявність судимості, обмеження дієздатності, негативну характеристику чи інші перешкоди для призначення. Навпаки, матеріали справи містять довідки про відсутність судимості, медичний висновок щодо стану здоров`я та подання Органу опіки та піклування.
Отже, відмова у призначенні другого опікуна за відсутності будь-яких установлених перешкод щодо кандидатури та за наявності подання Органу опіки та піклування створює ситуацію потенційного ризику для недієздатної особи у разі раптового погіршення стану здоров`я чинного опікуна. Такий підхід суперечить превентивному характеру інституту опіки, який покликаний не реагувати на кризу постфактум, а забезпечувати стабільність захисту наперед. 
Крім того, використання судом дискреційних повноважень не з метою забезпечення найкращих інтересів недієздатної особи, а шляхом фактичного встановлення додаткових обмежень, не передбачених законом, свідчить про доцільність скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового – про задоволення заяви.
З огляду на наведене неправильно застосованими є норми ст.ст. 41, 55, 60, 63 ЦК України, висновки у постановах Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №753/1905/22, від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17, від 23 листопада 2021 року у справі №751/9572/19, від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21, від 24 липня 2024 року у справі №727/597/24.
До початку судового засідання 02 червня 2026 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Сулковським Б.П. подано клопотання про відкладення розгляду справи через його хворобу, а тому і неможливість брати участь у судовому засіданні. При цьому долучив медичний висновок №3266-8819-9541-2607, термін дії: з 28.05.2026 до 28.05.2026.
Крім того, ОСОБА_1 також подано клопотання про відкладення розгляду справи, зважаючи на неможливість його представника брати участь у судовому засіданні.
Проте заявлені клопотання не підлягають до задоволення.
Так, відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належно повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тобто процесуальним законом надано право розглядати справу за відсутності сторін, які належно повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 і його представник належно повідомлені про день, час та місце розгляду справи, а клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подавали.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18).
Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив неможливості розгляду справи за відсутності позивача і його представника, ОСОБА_1 реалізовано своє право на викладення відповідних доводів та аргументів у апеляційній скарзі та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (ст. 367 ЦПК України), розгляд колегією суддів справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника не свідчить про порушення норм процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом,  ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом першої групи А, інвалідом дитинства довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду Медико-соціальної експертної комісії серії № 133748 від 20.12.1994.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2008 року у справі № 2о-5/2008, яке набрало законної сили, визнано ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Баксан Кабардино-Балкарія Російської Федерації, недієздатним.
Над ним встановлено опіку та призначено його батька - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном.
З заяви – згоди на призначення другим опікуном убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , добровільно надав свою згоду на призначення його другим опікуном ОСОБА_3 . Йому відомо, що опікуни зобов`язані дбати про особу, над якою встановлено опіку, забезпечувати реалізацію її прав та законних інтересів, створювати умови для належного догляду.
Висновком ЛКК № 247 від 26 вересня 2025 року встановлено, що ОСОБА_2 є здоровим та за станом здоров`я може надавати соціальні послуги терміном на 1 (один) рік
З витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» видно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до кримінальної відповідальності не притягувався, судимості відсутні, у розшуку не перебуває.
Зміст довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру вказує, що ОСОБА_2 проживає у будинку АДРЕСА_1 . 
19 січня 2026 року Органом опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надано подання № 08-01-75/26 від 16 січня 2026 року про призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , за яким визнано за доцільне призначити ОСОБА_2 ще одним опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .
У поданні зазначено, що ОСОБА_3 , 1978 р.н., є особою з інвалідністю І Б групи з дитинства, власної родини не має, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2008 року у справі №20-5 ОСОБА_3 визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуна - ОСОБА_1 (його батька). Мати - ОСОБА_5 , 1953 р.н., пенсіонерка за віком, одружена, має дорослого сина, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У своїй заяві мати зазначила, що враховуючи її похилий вік та власний стан здоров?я, не заперечує, щоб ОСОБА_2 був призначений другим опікуном її сина (медична довідка додається).
Двоюрідна сестра - ОСОБА_6 , 1983 р.н., одружена, має двох дітей (одна дитина - неповнолітня), з жовтня 2025 року працює на посаді економіста у Відділі освіти, культури, молоді і спорту Олександрійської сільської ради, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 . У своїй заяві вона зазначила про неможливість здійснення опіки у зв?язку з постійним місцем роботи та власним станом здоров?я (медична довідка та довідка з місця роботи додається).
Опікун - батько, ОСОБА_1 , 1954 р.н., пенсіонер за віком, одружений, має дорослого сина, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Департаментом соціальної та ветеранської політики Рівненської міської ради йому призначена допомога на догляд (щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю 1 чи групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею) за сином з 01 квітня 2025 року по 01 квітня 2026 року в розмірі 2920 гривень щомісячно. У своїй заяві не заперечує, щоб ОСОБА_2 був призначений другим опікуном ОСОБА_3 , оскільки є особою похилого віку та з кожним роком стан його здоров?я погіршується (медична довідка додається).
Заявник - чоловік двоюрідної сестри недієздатної особи, ОСОБА_2 , 1978 р.н., одружений, має двох дітей (одна з них - неповнолітня), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Між ним та недієздатною особою склалися стабільні, довірливі та позитивні відносини. Він тривалий час підтримує недієздатну особу та його родину, забезпечує їхні побутові потреби, супроводжує до медичних закладів, надає фінансову допомогу, стан здоров?я дозволяє йому повноцінно здійснювати догляд та забезпечувати належні умови для недієздатної особи. Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_2 судимостей не має, до кримінальної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебуває (довідки додаються).
Призначення ще одного опікуна необхідне з метою забезпечення безперервності опіки, додержання прав та інтересів недієздатного ОСОБА_3 і зменшення ризиків, пов?язаних із похилим віком опікуна та його станом здоров?я. Призначення другого опікуна не лише сприятиме розподілу обов?язків, але й забезпечить надійність, безперервність та сталість догляду за недієздатним, а також у разі госпіталізації, хвороби чи фізичної неможливості виконувати обов?язки опікуна ОСОБА_2 зможе здійснювати необхідні дії з догляду, представництва інтересів і захисту прав недієздатного. Тому визнано за доцільне призначити ОСОБА_2 ще одним опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .
Вважаючи, що внаслідок похилого віку і погіршення стану його здоров`я він не може самостійно виконувати свої опікунські права і обов`язки в повному обсязі, у жовтні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 із заявою про призначення другого опікуна над недієздатною особою – ОСОБА_3 .
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення заяви, оскільки ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості повноцінного виконання особисто ним, як раніше призначеним опікуном ОСОБА_3 (відсутні будь-які медичні довідки щодо стану його здоров`я) обов`язків та існування будь-яких підстав для необхідності призначення його другим опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .
У поданні Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-75/26 від 16 січня 2026 року зазначено, що призначення ще одного опікуна необхідне для забезпечення безперервної опіки, додержання прав та інтересів недієздатного, зменшення ризиків, пов`язаних з похилим віком опікуна та його станом здоров`я, а також для представництва інтересів ОСОБА_3 в державних установах та організаціях, а також з метою здійснення нагляду і допомоги у самообслуговуванні.
Між тим, у поданні належним чином не обґрунтовано необхідність призначення ОСОБА_2 другим опікуном над недієздатним ОСОБА_3 та наявність у раніше призначеного опікуна ОСОБА_1 об`єктивних причин неможливості повного чи часткового виконання обов`язків опікуна щодо сина - ОСОБА_3 . Тобто вказане подання ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його додатковим опікуном та не містить обґрунтування відповідності призначення його опікуном інтересам недієздатного. При цьому Органом опіки та піклування не встановлено, які відносини склалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , чи є вони приязними, чи може він здійснювати догляд за недієздатною особою. Лише зазначено, що періодично ОСОБА_2 забирає родину ОСОБА_4 до с. Олександрія Рівненського району Рівненської області за місцем свого та своєї сім`ї проживання. Не з`ясовано, який дохід отримує ОСОБА_2 , а також не надано доказів надання фінансової підтримки недієздатному.
Крім того, у поданні Органом опіки та піклування не вирішувалося питання можливості призначення опікуном ОСОБА_2 , який є військовозобов`язаним, а в умовах воєнного стану, що діє в Україні, Орган опіки та піклування має об`єктивно вирішити питання доцільності призначення саме його опікуном, ураховуючи унормований Конституцією України обов`язок захисту Вітчизни та загальну мобілізацію, взявши до уваги усі обставини, у т.ч. здатності виконання функцій опікуна недієздатної особи іншими особами, зокрема, раніше призначеним опікуном ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 не працює, наміру працевлаштуватися чи зайнятися підприємницькою діяльністю не має. Крім того, він проживає в іншому населеному пункті і лише на свята та у вихідні приїжджає до ОСОБА_3 у м. Рівне або забирає родину ОСОБА_4 у гості в с. Олександрія Рівненського району, що не свідчить про постійне піклування та надання допомоги недієздатному.
Отже, подання Органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого його було складено.
Враховуючи відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не може надалі в повній мірі опікуватися сином, ненадання будь-яких доказів про стан здоров`я ОСОБА_1 , які вказують на унеможливлення виконання ним у повній мірі обов`язків опікуна недієздатного сина, а також беручи до уваги відсутність доказів необхідності та відповідності призначення ОСОБА_2 , який є чоловіком двоюрідної сестри недієздатного, другим опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , суд відхилив висновок Органу опіки та піклування щодо можливості призначення його опікуном як необґрунтований, а в задоволенні заяви відмовив.
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (ч. 1 ст. 300 ЦПК України).
Згідно зі ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Норма статті 55 ЦК України передбачає, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій ст. 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Згідно зі ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах другій-п`ятій ст. 63 ЦК України вказується, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (ч. 1 ст. 67 ЦК України).
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила опіки та піклування).
Відповідно до пункту 3.1 Правил опіки та піклування для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Такий висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів бере до уваги, що Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради у поданні про призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 № 08-01-75/26 від 16 січня 2026 року визнав за доцільне призначити ОСОБА_2 ще одним опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .
У поданні зазначено, що призначення ще одного опікуна необхідне для забезпечення безперервної опіки, додержання прав та інтересів недієздатного, зменшення ризиків, пов`язаних з похилим віком опікуна та його станом здоров`я, а також для представництва інтересів ОСОБА_3 в державних установах та організаціях, та з метою здійснення нагляду і допомоги у самообслуговуванні.
Натомість у поданні належним чином не обґрунтовано необхідність призначення ОСОБА_2 другим опікуном над недієздатним ОСОБА_3 та наявність у раніше призначеного опікуна ОСОБА_1 , об`єктивних причин неможливості повного чи часткового виконання обов`язків опікуна щодо сина, ОСОБА_3 . Фактично вказане подання ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його додатковим опікуном та не містить обґрунтування відповідності призначення його опікуном інтересам недієздатного. Органом опіки та піклування не встановлено, які відносини склалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , чи є вони приязними, чи може він здійснювати догляд за хворою особою. Зазначено лише, що періодично ОСОБА_2 забирає родину ОСОБА_4 до с. ОСОБА_7 , де проживає разом з родиною. Не встановлено, який дохід отримує ОСОБА_2 , і не надано доказів надання фінансової підтримки недієздатному.
Крім того, у поданні Органом опіки та піклування не з`ясовано питання можливості призначення опікуном ОСОБА_2 , який є військовозобов`язаним, а в умовах воєнного стану орган опіки має належно з`ясувати питання доцільності призначення саме його опікуном, ураховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни та загальну мобілізацію, з урахуванням усіх обставин, у т.ч. здатності виконання функцій опікуна недієздатної особи іншими особами, зокрема, раніше призначеним опікуном ОСОБА_1 .
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
Отже, подання Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради є невмотивованим, а тому правильно відхилене судом. 
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні питання про призначення другого опікуна над недієздатною особою до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви.
Щодо доводів апеляційної скарги про хибність висновків суду стосовно недоведеності неможливості чинного опікуна повністю виконувати свої обов`язки, тоді як подання Органу опіки та піклування є недостатньо вмотивованим, то вони є необґрунтованими, а цим обставинам суд попередньої інстанції уже дав детальну і вичерпну оцінку, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Не заслуговують на увагу твердження заявника про недодержання судом норм процесуального права.
Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би хибне вирішення справи, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Не є обґрунтованими і аргументи автора апеляційної скарги про необхідність застосування висновків у постановах Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №753/1905/22, від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17, від 23 листопада 2021 року у справі №751/9572/19, від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21, від 24 липня 2024 року у справі №727/597/24. Так, відповідні висновки суду касаційної інстанції зроблено у справах, які були предметом перегляду цього суду, які відрізняються від цієї справи обставинами справи, своїми правовою природою та характеристиками, тобто не є подібними і релевантними.
Спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції і покликання заявника про неправильне застосування норм матеріального права.
В решті доводи апеляційної скарги колегією суддів також визнаються необґрунтованими, а тому відхиляються.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
З приводу клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Сулковського Б.П. про долучення копій постанови Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2026 року у справі №569/16080/25, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2026 року у справі №756/17845/25 і рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30 квітня 2025 року у справі №932/1878/25, якими призначено особу другим опікуном на недієздатним, то зазначені судові рішення не впливають на повноту, всебічність та об`єктивність розгляду справи – як на те покликається заявник. 
Так, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). 
Наведені ж судові рішення не містять і преюдиціальних обставин, які мали б значення для правильності вирішення справи (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
Тому у їх долученні колегією суддів відмовлено.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.О.Гордійчук