Справа № 337/1774/26
Номер провадження 2/337/1609/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
ВСТАНОВИВ:
Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом – відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В позові зазначив, що 29.05.2025 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у розмірі 7 000,00 гривень. У зв`язку з невиконанням умов договору щодо повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 27 195,00 грн, у тому числі 7 000,00 гривень – за основною сумою боргу, 4 987,50 грн – за нарахованими відсотками, 14 000,00 грн – сума неустойки, 1 207,50 грн – комісія за надання кредиту. 
27.03.2025 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача на суму 27 195,00 гривень.
Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2026 відкрито провадження у справі, відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
20.05.2026 від представника відповідача надійшов відзив, у якому представник частково визнав позовні вимоги, а саме, в розмірі 7 000,00 гривень (тіло кредиту). В іншій частині в задоволенні позову просив відмовити, зазначив, що відповідач є військовослужбовцем, з 13.04.20243 проходить військову службу за мобілізацією, а тому штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не нараховуються відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їхніх сімей». Крім того, неустойка (штрафи, пеня) підлягають списанню кредитодавцем на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Позовні вимоги щодо стягнення комісії за надання кредиту є безпідставними, оскільки положення договору, яким передбачено нарахування такої комісії є нікчемними в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо стягнення судових витрат представник відповідача зазначив, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнений від сплату судового збору. Крім того, представник сторони зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 4 000,00 гривень, а відтак, судові витрати у цій частині підлягають розподілу у порядку, визначеному ЦПК України.
21.05.2026 від представника позивача надійшов відзив, у якому сторона заперечила проти доводів відповідача. Представник зазначив, що сторонами було погоджено умови кредиту, заборгованість було нараховано на підставі договору, погодженого сторонами, а відтак, її розмір є обгрунтованим. Щодо статусу військовослужбовця представник сторони зазначив, що відповідач не повідомляв первісного кредитора про те, що він є військовослужбовцем і на нього поширюються вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їхніх сімей», а тому нарахування відсотків є правомірним і відповідач не звільняється від обов`язків гасити заборгованість в повному обсязі. Щодо нікчемності умов кредитного договору та порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» представник позивача повідомив, що жодних застережень або зауважень з боку відповідача щодо змісту кредитного договору або незгоди з його умовами від відповідача не надходило. Підписавши кредитний договір відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, під час його укладання норми Закону України «Про захист прав споживачів» порушено не було. Щодо суми витрат на правову допомогу, понесених відповідачем (4 000,0 грн) представник позивача зазначив, що дана сума є завищеною, неспівмірною зі складністю цієї справи та обсягом наданих послуг, робіт, крім того, її понесення не підтверджено належними доказами (відсутній договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі послуг, детальний опис наданих робіт). Представник позивача просив відхилити доводи відповідача та задовольнити позов в повному обсязі.
В судові засідання, призначені на 26.05.2026, 29.06.2026 сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином, скористалися своїм правом надання заяв по суті (відзиву та відповіді на відзив). Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, наявність відзиву відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.ст 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
На підставі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють договір позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Оскільки сторона відповідача визнає факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі 7 000,00 гривень, суд вважає вказану обставину встановленою.
Оцінюючи доводи сторін, наведені у відзиві та у відповіді на відзив, суд зазначає наступне.
Щодо нарахування процентів у розмірі 4 987,50 гривень та неустойки у розмірі 14 000,00 гривень.
Відповідно до положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
На підтвердження статусу військовослужбовця стороною відповідача надано копію військового квитка, довідку форми № 5, копії посвідчення УБД, довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з яким відповідача 25.01.2023 призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період для проходження служби. Докази звільнення відповідача з військової служби відсутні, клопотання про витребування відповідних доказів сторона позивача не заявляла. 
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 13.05.2026 відповідачу встановлено 2 групу інвалідності до 13.05.2028 (загальне захворювання).
Велика Палата Верховного Суду у справі № 754/947/22 (постанова від 12.11.2025) виснувала, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала чинити злочин агресії проти України у формі широкомасштабного військового нападу. У зв`язку із цим Президент України Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (далі - Указ), ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався. Станом на момент прийняття цієї постанови воєнний стан не скасований. У пункті 2 Указу Президент України постановив: військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати визначені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Крім того, Президент України у пункті 1 Указу від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» постановив: оголосити та провести загальну мобілізацію (пункт 1). Отже, враховуючи зазначені вище акти Президента України, з 24 лютого 2022 року та станом на момент прийняття цієї постанови в Україні (на всій її території) діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація. А отже, з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України та інші військові формування як цілісний організм почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного часу. З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.
Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, суд вважає, що оскільки відповідач був (під час укладення кредитного договору) та наразі є мобілізованим військовослужбовцем Збройних Сил України (докази протилежного у справі відсутні), є всі підстави вважати його таким, що має право скористатися відповідною пільгою.
Крім того, відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Суд критично ставиться до доводів сторони позивача щодо неповідомлення останнього про статус військовослужбовця під час укладення кредиту, оскільки положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають такого повідомлення, а роз`яснення Національного банку України в цій частині не носять нормативного загальнообов`язкового характеру.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів у розмірі 4 987,50 грн та суми неустойки у розмірі 14 000,00 грн.

Щодо нарахування комісії за надання кредиту у розмірі 1 207,50 гривень.
Позивач просить стягнути суму заборгованості, до якої включено комісію за надання кредиту у розмірі 1 207,50 гривень (що становить 17,25 % від суми кредиту згідно з п. 2.2.8 договору).
Пунктом 6.2 договору передбачено, що за надання Кредиту Позичальник сплачує Кредитодавцю Комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання Кредиту та підлягає сплаті Позичальником відповідно до умов договору. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 450/126/20, постанова від 31.01.2024) дійшов висновку, що відповідно до частин першої-другої, п?ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Враховуючи, що такий значний розмір комісії (17,25 % від суми кредиту) є вочевидь несправедливим та жодним чином не обгрунтований умовами договору, суд, керуючись ст. 216 ЦК України, дійшов висновку про застосування наслідків недійсності правочину та відсутність підстав для стягнення вказаної суми з відповідача.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відтак, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, керуючись стандартом доказування, що грунтується на балансі ймовірностей, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 7 000,00 грн (за основною сумою кредиту). Решта заборгованості, нарахована позивачем (за відсотками, неустойкою та комісією) стягненню не підлягає.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Суд встановив, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 154491 від 17.03.2026.
Беручи до уваги, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи, а відтак, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, вказані судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.
Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України трати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представник відповідача у відзиві зазначив орієнтовний розрахунок суми судових витрат (фіксований розмір гонорару адвоката), який становить 4 000,00 гривень. Також зазначив, що докази понесення судових витрат будуть надані суду у встановлений строк.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Виходячи з матеріалів, долучених до відзиву, вбачається, що представник Данильчук С.Г. представляє інтереси відповідача на підставі договору про надання правової допомоги від 18.05.2026 № 2026/05/18-01, водночас, на час розгляду справи (29.06.2026) вказаний договір суду не надано, відтак, суд позбавлений можливості пересвідчитися в порядку встановлення розміру плати за надання послуг та в наявності підстав для призначення додаткового засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат. Сам адвокат у відзиві зазначив, що розмір гонорару адвокату є фіксованим (4 000,00 гривень), а тому суд не вбачає поважних причин, чому докази понесення вказаних витрат (детальний опис робіт, акт прийому-передачі наданих послуг) не могли бути надані суду раніше (до завершення розгляду справи).
Таким чином, враховуючи відсутність доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, а також відсутність поважних причин для ненадання таких доказів у встановлений строк, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог сторони відповідача в цій частині.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 19, 58, 76-81, 95, 121, 126-127, 133, 137, 141-142, 191, 223, 246, 264-265, 352-354 ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок).
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
В задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін:
Позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, б. 2, Код ЄДРПОУ 35625014).
Відповідач – ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя         Євген ЗАВГОРОДНІЙ