ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4748/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів Чус О.В., Кощеєв І.М.
при секретарі судового засідання Новіковій Д.О.

Представники сторін: 
від позивача: Смосюк Сергій Миколайович (власні засоби EasyCon) - представник ТОВ “Оквилан” адвокат свідоцтво серія КС № 6711/10 від 14.06.2018р.
інші представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі № 904/4748/25 (суддя Васильєв О.Ю.)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Оквилан”, м. Київ
до: Товариства з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж”, м. Дніпро
про: стягнення 1 891 612,32 грн.
та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж”, м. Дніпро
до: Товариства з обмеженою відповідальністю “Оквилан”, м. Київ
про: визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Оквилан» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смт Форсаж» про стягнення 1 891 612,32 грн, у тому числі: 1 335 000,00 грн - заборгованості з отриманої поворотної фінансової допомоги за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 115 від 15.01.2024; 36 870,00 грн - 3% річних за період з 31.10.2024 по 25.08.2025; 162 444,79 грн - інфляційних втрат за період листопад 2024 р. - липень 2025 р.; 357 297,53 грн - пені за період з 31.10.2024 по 25.08.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Оквилан» (позикодавець) та ТОВ «Смт Форсаж» (позичальник) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 115 від 15.01.2024, відповідно до якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики) в межах суми 2 000 000,00 грн. У період з 17.01.2024 по 27.06.2025 позивачем було перераховано на користь відповідача 3 145 000,00 грн, з яких відповідач повернув лише 1 810 000,00 грн, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 1 335 000,00 грн.
ТОВ «Смт Форсаж» звернулося із зустрічним позовом до ТОВ «Оквилан» про визнання недійсним договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 115 від 15.01.2024, мотивуючи тим, що спірний договір підписаний від імені директора невідомою особою, яка не була уповноважена на його підписання, а директор ТОВ «Смт Форсаж» ОСОБА_1 перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025 (повний текст складено 11.11.2025) первісний позов задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смт Форсаж» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оквилан» 1 335 000,00 грн - заборгованості та 16 020,00 грн - судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат - відмовлено в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову ТОВ «Смт Форсаж» про визнання недійсним договору - відмовлено, судові витрати за ним покладено на позивача за зустрічним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 115 від 15.01.2024, за яким позикодавець надає позичальнику кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги в межах суми 2 000 000,00 грн. Суд встановив, що позивач перерахував на користь відповідача 3 145 000,00 грн, з яких відповідач повернув 1 810 000,00 грн, а залишок заборгованості становить 1 335 000,00 грн. Доказів повернення зазначеної суми відповідач не надав і не спростував доводів позивача в частині основного боргу. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині основного боргу та задовольнив їх.
Щодо вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені суд першої інстанції, з посиланням на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та постанову Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/8349/22, зазначив, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) поширюється дія зазначеного пункту, відповідно до якого у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики. У зв`язку з цим суд відмовив у задоволенні зазначених вимог.
Щодо зустрічного позову суд першої інстанції зазначив, що визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК України у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. Суд встановив, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та пункту 1.2 Статуту ТОВ «Смт Форсаж» єдиним учасником та одночасно директором товариства є ОСОБА_1 , а тому укладання договору не вимагало попереднього схвалення вищого органу товариства. Перебування ОСОБА_1 на військовій службі не перешкоджало здійсненню ним конклюдентних дій (неодноразове отримання та повернення коштів), які свідчать про погодження (затвердження) цього договору товариством. Суд також зазначив, що оскільки оспорюваний правочин частково виконувався ТОВ «Смт Форсаж», відсутні достатні правові підстави для визнання цього договору недійсним. На цих підставах суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та відмовив у задоволенні зустрічного позову. Суд послався на аналогічну правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 19.06.2019 у справі № 904/9795/16 та від 01.10.2019 у справі № 910/8287/18.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Смт Форсаж», в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025 у справі № 904/4748/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким зустрічний позов ТОВ «Смт Форсаж» задовольнити, а в задоволенні первісного позову ТОВ «Оквилан» - відмовити повністю.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права за неповного з`ясування обставин справи. На думку апелянта, суд першої інстанції при винесенні рішення не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, розглянув справу без їх встановлення та передчасно зробив помилкові висновки в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Смт Форсаж» зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме - безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, виключно за допомогою якої міг бути доведений факт, що мав вирішальне значення для задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 115 від 15.01.2024.
Апелянт стверджує, що договір підлягає визнанню недійсним, оскільки він був підписаний від імені директора ТОВ «Смт Форсаж» невідомою особою, яка не була уповноважена на підписання такого договору. Підпис, зазначений у графі договору як підпис директора ОСОБА_1 , належить невідомій особі, а директор ТОВ «Смт Форсаж» ОСОБА_1 як на момент підписання договору, так і на момент звернення до суду перебував на службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 09.09.2025 № 4003, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 .
Крім того, апелянт вказує, що під час укладення договору було відсутнє рішення єдиного учасника (власника) ТОВ «Смт Форсаж» на укладення договору, яке передбачено законом та Статутом ТОВ «Смт Форсаж», затвердженим рішенням засновника від 11.10.2021. Згідно з пунктом 15.11 Статуту у товаристві створюється одноособовий виконавчий орган - Директор Товариства, який здійснює поточне керівництво діяльністю товариства. Відповідно до пункту 15.12 Статуту Директор вчиняє правочини від імені товариства, проте правочини, що підлягають затвердженню загальними зборами учасників, можуть вчинятися Директором лише після їх затвердження (надання згоди на їх вчинення) загальними зборами учасників. Пунктом 15.3.2 Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників належить прийняття інших рішень, віднесених законом до компетенції загальних зборів учасників.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Смт Форсаж» посилається на частини 2, 3 статті 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», відповідно до яких рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників. Згідно з фінансовою звітністю ТОВ «Смт Форсаж» за 2024 рік вартість чистих активів товариства становила 0,6 тис. грн, а отже отримання позики на суму 2 000 000,00 грн було значним правочином, згода на укладення якого мала бути затверджена рішенням єдиного учасника ТОВ «Смт Форсаж», яке на укладення спірного договору учасником не надавалось.
Апелянт зазначає, що вказані обставини суд першої інстанції не з`ясував та не перевірив, не надав їм належної оцінки, що призвело до винесення рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, яке не відповідає вимогам закону. Апелянт вважає, що задоволення зустрічного позову матиме наслідком скасування рішення в цілому та призведе до відмови в задоволенні первісного позову. Апелянт посилається на статті 73, 77 ГПК України, зазначаючи, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а висновок експерта є належним засобом доказування. Також апелянт посилається на статтю 236 ГПК України щодо вимог до законності та обґрунтованості судового рішення та на пункт 2 частини 1 статті 275, статтю 277 ГПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:
ТОВ «Оквилан» не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ТОВ «Оквилан» 15.05.2026р. подало додаткові пояснення у справі, згідно яких заперечує проти апеляційної скарги ТОВ «Смт Форсаж» та вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, посилаючись на наступне:
Позивач зазначає, що в апеляційній скарзі представник ТОВ «Смт Форсаж» наводить ті ж самі доводи, які вже раніше ним наводились у зустрічній позовній заяві та щодо яких суд першої інстанції вже зробив висновки в оскаржуваному рішенні.
Щодо доводу про нібито підписання договору від імені директора ТОВ «Смт Форсаж» ОСОБА_1 іншою невідомою особою через перебування останнього на службі за призовом під час мобілізації, позивач посилається на висновок суду першої інстанції про те, що перебування ОСОБА_1 на військовій службі в період підписання та виконання договору не перешкоджало здійсненню ним конклюдентних дій (неодноразове отримання та повернення коштів), які свідчать про погодження (затвердження) цього договору товариством.
Позивач також зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив, що визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК України у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. Настання передбачених статтею 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено, а доказами такого схвалення можуть бути вчинення дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні тощо).
Щодо доводу про відсутність рішення учасника ТОВ «Смт Форсаж» на укладення договору, позивач посилається на висновок суду першої інстанції, який з посиланням на відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та пункт 1.2 Статуту ТОВ «Смт Форсаж» зазначив, що ОСОБА_1 є єдиним учасником і кінцевим бенефіціарним власником товариства, а тому укладання договору не вимагало попереднього схвалення (надання згоди на його укладання). Позивач додатково зазначає, що ні у пункті 15.3 Статуту «Компетенція загальних зборів учасників», ні в інших статтях і пунктах Статуту ТОВ «Смт Форсаж» не міститься вказівки на параметри, види чи характеристики правочинів, які розглядають та затверджують загальні збори учасників перед їх підписанням директором, а також не вказано жодних обмежень виконавчого органу товариства (директора) на укладання правочинів.
Позивач зазначає, що під час розгляду справи в судових засіданнях представник відповідача не зміг надати жодних пояснень на прямі запитання суду щодо: особи, яка уповноважена здійснювати організаційно-розпорядчі, адміністративні та інші функції замість директора, що проходить військову службу; особи, яка подає фінансову та податкову звітність замість директора; особи, яка замість директора здійснює розпорядження коштами на рахунках відповідача у банківських установах (зокрема, систематично надавала в банк платіжні інструкції про перерахування коштів ТОВ «Оквилан» з призначенням платежу: «Повернення фінансової допомоги згідно договору № 115 від 15.01.2024 р., без ПДВ»). Відповідач не спростовує як отримання, так і повернення фінансової допомоги за спірним договором.
Позивач стверджує, що ОСОБА_1 , попри зазначені у апеляційній скарзі твердження, здійснює управління ТОВ «Смт Форсаж», зокрема, особисто розпоряджається його коштами, підписує договори, подає податкову і фінансову звітність, що підтверджується копіями фінансової звітності (Балансу і Звіту про фінансові результати за 2023 і 2024 роки), де підписантом зазначений ОСОБА_1 .
На підтвердження обґрунтованості висновків оскаржуваного рішення позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, відповідно до якої позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів або витребування майна, а окреме заявлення такої вимоги без вимоги про застосування наслідків недійсності не є ефективним способом захисту. Позивач зазначає, що ТОВ «Смт Форсаж» у зустрічному позові не ставить вимогу про проведення реституції. Також позивач посилається на постанови Верховного Суду від 24.06.2025 у справі № 904/1281/24, від 16.02.2023 у справі № 910/2958/20 та від 25.04.2018 у справі № 910/9915/17 щодо застосування статей 92, 241 ЦК України, відповідно до яких вчинення правочину органом юридичної особи з перевищенням повноважень може бути підставою для недійсності лише за умови обізнаності контрагента про обмеження повноважень та відсутності подальшого схвалення правочину, а законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства.
Позивач розцінює позицію відповідача як спосіб затягування повернення позивачу його власних коштів та просить врахувати додаткові пояснення під час розгляду справи.
Щодо поданих додактових пояснень, колегія суддів виходить з наступного:
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2025 по справі № 904/4748/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі № 904/4748/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.05.2026 об 12:45 годин.
Скаржнику було запропоновано протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду власні заяви, клопотання відповідно до ст. ст. 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції (копії вказаних документів у цей же строк направити іншим учасникам справи, докази чого надати суду).
Іншим учасникам процесу, в свою чергу, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду: відзив на апеляційну скаргу; заперечення щодо заяв та клопотань, поданих разом з апеляційною скаргою; власні заяви, клопотання відповідно до ст. ст. 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції (копії вказаних документів у цей же строк направити іншим учасникам справи, докази чого надати суду).
Відповідно до Довідки Центрального апеляційного господарського суду про доставку електронного листа, ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 13.01.2025 по справі № 904/4748/25 було доставлено сторонам по справі до їх електронних кабінетів – 13.01.2026 об 19:30.
Враховуючи вищевикладене та норми матеріального права, які регулюють порядок обчислення строків, строк сплив 26.01.2026.
Як зазначалося вище, з часу винесення ухвали від 13.01.2026 у суду апеляційної інстанції не виникало додаткових питань до сторін спору щодо обставин даної справи.
Рішень щодо надання учасникам справи додаткового строку на подання будь-яких процесуальних документів судом апеляційної інстанції не приймалося.
В пунктах 20,21 постанови Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2018 року у справі № 904/5995/16 викладено наступний правовий висновок:
20. Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
21. Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.
Колегія суддів констатує, що текст клопотання про долучення нових доказів до апеляційної скарги не містять звернень до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання клопотання.
Відповідно, відсутня процесуальна передумова для розгляду зазначеного клопотання.
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Поняття “справедливе правосуддя” в сучасному розумінні має два аспекти:
- матеріальна справедливість, яка полягає в тому, що кожне судове рішення має бути справедливим по суті (тобто при вирішенні спірного питання повинні бути справедливо визначені права і обов`язки тих, хто звернувся до суду, або завдяки судовому рішенню має бути відновлена порушена справедливість);
- процесуальна справедливість, яка передбачає розгляд справи відповідно до певних судових процедур.
В аспекті зазначеного колегія суддів апеляційного господарського суду звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).
Відповідно, можливе прийняття судом апеляційної інстанції будь-яких додаткових заяв, клопотань, додаткових пояснень у поза визначений процесуальним законом спосіб призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.
Вищенаведене дозволяє колегії суддів не приймати до уваги додаткові докази, подані позивачем 15.05.2026р., як такі, що подано у поза встановлений процесуальним законом спосіб.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі № 904/4748/25 (суддя Васильєв О.Ю.)– залишено без руху. Апелянту, протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: здійснити оплату судового збору в сумі 342831,42 грн., докази чого надати суду.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі № 904/4748/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.05.2026 об 12:45 годин.
При цьому, колегією суддів було враховано, що апелянтом було уточнено вимоги апеляційної скарги а саме ТОВ «СМТ ФОРСАЖ» мав намір оскаржувати рішення від 06.11.2025р. по справі № 904/4748/25 лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 115 від 15.01.2024р., а вимоги про скасування оскаржуваного Рішення в повному обсязі мали бути наслідком задоволення зустрічного позову, який виключає прийняття Рішення про задоволення первісного позову. Отже, апеляційна скарга була подана лише щодо вимог немайнового характеру, у зв`язку з чим судовий збір за подання апеляційної скарги сплачено за вимогу немайнового характеру в розмірі 3 633,6 грн. (обраховано як 150% ставки судового збору за подачу первісного позову 2422,4 грн. з урахуванням понижуючого коефіцієнта в розмірі 0,8 ставки для пониження ставки судового збору в розмірі 3028 грн. відповідно до ч.3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2026 сторонам доведено да відома що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі № 904/4748/25 відбудеться в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду зал судового засіданні № 511.
12.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від пердставника Товариства з обмеженою відповідальністю “Оквилан” надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
15.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від пердставника Товариства з обмеженою відповідальністю “Оквилан” надійшли додаткові пояснення по справі.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Оквилан” про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 28.05.2026 о 09:55 год.
В судовому засіданні призначеному на 28.05.2026 був присутній представник ТОВ “Оквилан”, інші представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів констатує відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі “Осман проти Сполученого королівства” та від 19.06.2001 у справі “Креуз проти Польщі” Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
“Розумність” строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі “G. B. проти Франції”), тощо. Отже, поняття “розумний строк” є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (п.51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі “Цихановський проти України” (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ “Смірнова проти України” (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), “Карнаушенко проти України” (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів виснує, що судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
28.05.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: у період з 17.01.2024 по 27.06.2025 ТОВ «Оквилан» перерахувало на користь ТОВ «Смт Форсаж» за вказаним договором грошові кошти у загальному розмірі 3 145 000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, а з 22.01.2024 по 01.07.2025 ТОВ «Смт Форсаж» частково повернуло ТОВ «Оквилан» отримані за цим договором кошти у загальному розмірі 1 810 000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями.
Колегія суддів зауважує, що апелянтом не оспорюється відповідність фактичним обставинам справи встановлення судом першої інстанції того факту, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, єдиним засновником (учасником) ТОВ «Смт Форсаж» (ідентифікаційний код 44497274) є гр. ОСОБА_1 ; розмір частки в статутного (складеного) капіталу: 1000,00 грн; Єдиним кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Смт Форсаж» є гр. ОСОБА_1 ; відповідно п. 1.2. статуту ТОВ «Смт Форсаж» єдиним учасником товариства є ОСОБА_1 .
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що: « …Крім того, під час укладення Договору було відсутнє рішення єдиного учасника (власника) ТОВ "СМТ ФОРСАЖ" на укладення Договору, яке передбачено законом та статутом ТОВ "СМТ ФОРСАЖ", затвердженим Рішенням засновника ТОВ «СМТ ФОРСАЖ» від 11.10.2021 р. (далі - Статут).
Згідно п.15.11. Статуту у ТОВ "СМТ ФОРСАЖ" в Товаристві створюється одноособовий виконавчий орган - Директор Товариства, який здійснює поточне керівництво діяльністю Товариства і є підзвітний Загальним зборам учасників Товариства.
До компетенції Директора Товариства відноситься вирішення всіх питань, що не відносяться до виключної компетенції Загальних Зборів учасників Товариства. Відповідно до п.15.12. Статуту Директор Товариства вчиняє правочини від імені Товариства. Правочини (договори, угоди), що підлягають затвердженню загальними зборами учасників Товариства, можуть вчинятися Директором лише після їх затвердження (надання згоди на їх вчинення) Загальними Зборами учасників Товариства.
П.15.3.2. Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників належить прийняття інших рішень віднесених Законом до компетенції загальних зборів учасників.
Відповідно до ч.2,3 ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.
Рішення про надання згоди на вчинення інших значних правочинів, крім зазначених у частині другій цієї статті, приймаються загальними збори учасників, якщо інше не встановлено статутом товариства.
Згідно фінансової звітності ТОВ "СМТ ФОРСАЖ" за 2024 рік вартість чистих активів товариства становила 0,6 тис. грн., а отже отримання позики на суму 2 000 000,00 грн. було значним правочином, згодна на укладення якого мала бути затверджена Рішенням єдиного учасника ТОВ "СМТ ФОРСАЖ", яке на укладення спірного Договору учасником не надавалось.
Вказані обставини суд 1-ї інстанції не з`ясував та не перевірив, не надав їм належної оцінки, що призвело до винесення Рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, яке не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову.
Наведені вище обставини не було враховано місцевим судом при винесенні оскаржуваного Рішення, а тому визнати його законним та обґрунтованим не можна, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення зустрічного позову, що матиме наслідком скасування Рішення в цілому та призведе до відмови в задоволенні первісного позову…».
Колегія суддів зауважує, що апелянтом не оспорюється автентичність відтиску печатки в розділі «МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ І РЕКВІЗИТИ СТОРІН» оспорюваного договору.
Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).
За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегія суддів зауважує, що підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги, а саме факти, які мають значення для судового захисту суб`єктивного цивільного права.
Не вдаючись до теоретичних дискусій з надмірно ускладненою проблемою поняття про підставу позову, колегія суддів зауважу, що для потреб практичної діяльності, позивачу досить усвідомлювати, що на підтвердження своїх вимог потрібно подати фактичні дані (відомості про факти), тобто те, що можна назвати матеріально-правовою складовою підстави позову. Але при цьому такі дані мають встановлюватись передбаченими та дозволеними процесуальним законом засобами, вичерпний перелік яких вміщено в Главі 5. «Докази та доказування» Господарського процесуального кодексу України.
Тобто, стверджуючи на спотворення підпису, виконаного від імені ОСОБА_1 на спірному договорі, позивач за зустрічним позовом мав навести такі підстави, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність протиправних дій здійснених від імені ОСОБА_1 , спочатку призвели до підписання оспорюваного договору, в подальшому до отримання грошових коштів та часткової оплати заборгованості.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
В контексті обставин даної справи, враховуючи відсутність належних і допустимих в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження існування обставин, які б давали суду обгрунтовані сумніви щодо належності підпису виконаного від імені ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги в частині: : «… безпідставно відмовлено Апелянту в задоволенні заяви про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, виключно за допомогою якої міг бути доведений факт, що мав вирішальне значення для задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 115 від 15.01.2024р. (далі - Договір).
Як вбачається з зустрічної позовної заяви ТОВ "СМТ ФОРСАЖ" вважало, що Договір підлягав визнанню недійсним, оскільки він був підписаний від імені директора невідомою особою, яка не була уповноважена на підписання такого Договору. Підпис зазначений в графі Договору, як підпис директора ОСОБА_1 належить невідомій особі, а директор ТОВ "СМТ ФОРСАЖ" - ОСОБА_1 , як на момент підписання Договору, так і на момент звернення до суду перебував на службі за призовом під час мобілізації, у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 09.09.2025 р. №4003 виданою командиром військової НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 . …» відхиляються колегією суддів як такі, що побудовані на концепції негативного доказу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі № 904/4748/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж” на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:
У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі № 904/4748/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі № 904/4748/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю “Смт Форсаж”.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено 10.06.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус