ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/8314/24 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
Судді-доповідача: Терези Ю.О.
Суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛАРІТІ УКРАЇНА» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛАРІТІ УКРАЇНА» (далі - Позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці (далі - Відповідач), у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA00390/2024/000005/2 від 16.01.2024;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA00390/2024/000014, Київської митниці.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що рішення про коригування митної вартості товарів не містить обґрунтування та інших обов`язкових даних, транспортні витрати Позивача підтверджуються документами, наданими до митного оформлення, Відповідач не обґрунтував вплив взаємозв`язку між постачальником і покупцем на митну вартість товару, витребування Відповідачем додаткових документів не конкретизовано і не обґрунтовано належним чином.
Отже, саме вказані доводи визначено Позивачем як підставу заявленого адміністративного позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 адміністративний позов задоволено повністю:
- визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100390/2024/000005/2 від 16.01.2024 (далі - Рішення від 16.01.2024);
- визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100390/2024/000014 Київської митниці (далі - Картка відмови).
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з такого:
- оскаржуване рішення не містить будь-яких доведених підстав для коригування митної вартості товару, тому подані декларантом документи слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною договору;
- ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації;
- у рішенні про коригування митної вартості не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, за наслідками яких розпочалась процедура консультацій, та причини, через які митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору; 
- матеріалами справи не підтверджено факт надання декларантом Позивача документів, що містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, на підставі чого контролюючий орган розпочав процедуру консультацій;
- ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів;
- неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду не містить доводів чи міркувань щодо викладених Відповідачем розбіжностей у документах, поданих до митного оформлення, та зауважень до них і відповідних спростувань чи причин, з яких суд не взяв їх до уваги, стягнуті на користь Позивача витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та наданими адвокатом послугами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, тому колегія суддів вважає за доцільне навести доводи Позивача щодо протиправності оскаржуваних актів, які були викладені у позовній заяві:
- Рішення від 16.01.2024 не містить жодної мотивації та обґрунтувань його прийняття (у графі 33 будь-яка інформація відсутня) та інших обов`язкових даних;
- Позивач надав Відповідачу повний (вичерпний) пакет документів, достатніх для визначення митної вартості товару за першим методом;
- Відповідач не зазначив, яких саме відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, не вистачає для підтвердження митної вартості товару.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

02.02.2026 ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської митниці, встановлено строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу, витребувано матеріали справи № 320/8314/24 з Київського окружного адміністративного суду.
11.05.2026 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 4704 здійснено повторний автоматизований розподіл судових справ, що перебували у провадження судді Бєлової Л.В. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2026 суддею-доповідачем у цій справі визначено Терезу Ю.О.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2026 справу прийнято до провадження новим складом колегії суддів і призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, 13.06.2018 між Позивачем (покупець) і Компанією «Solarity s.r.o.» (постачальник) укладено Договір поставки товару № 006/18 (а.с. 45-51, далі - Договір поставки) з подальшими змінами, відповідно до умов якого Компанія «Solarity s.r.o.» приймає на себе зобов`язання протягом терміну дії даного договору забезпечити поставку і передачу у власність Позивача товару в асортименті, кількості, комплектності, якості і на умовах, передбачених даним Договором, а Позивач бере на себе зобов`язання своєчасно приймати такий товар та оплачувати його вартість на умовах передбачених договором. Асортимент і загальна кількість товару передбачаються сторонами у Інвойсах.
Пунктом 6.1 Договору поставки визначено, що поставка товару здійснюється на умовах INCOTERMS 2010, детально передбачених сторонами у відповідному інвойсі, погодженому сторонами, та в строки, вказані у відповідному інвойсі.
На виконання Договору поставки Компанія «Solarity s.r.o.» оформила інвойс № 1032400001 від 04.01.2024, предметом поставки у якому зазначено товар у кількості 700 одиниць, ціна за одиницю - 77,06 євро, загальна вартість 53939,20 євро, умови поставки - FCA - Kladno.
Згідно з автотранспортною накладною CMR від 08.01.2024 (а.с. 64), перевезення товару з населеного пункту Кладно до м. Києва здійснено транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .
Після прибуття вказаної товару до м. Києва, з метою митного оформлення уповноваженою особою Позивача, ТОВ «ТЕНТІОН», подано до Київської митниці вантажну митну декларацію № 24UA100390400652U7 від 15.01.2024 (а.с. 70-71) та копії інших документів, передбачених ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України), для цілей визначення митної вартості за основним методом (ціна договору).
Митна вартість товару визначена Позивачем за основним методом визначення митної вартості - ціною договору, згідно з інвойсом № 1032400001 від 04.01.2024, і становила 53939,20 євро, що еквівалентно 2303430,22 грн.
За результатами розгляду поданих Позивачем до митного оформлення разом з митною декларацією № 24UA100390400652U7 документів Відповідачем було встановлено розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, про що Позивача поінформовано повідомленням від 16.01.2024 12:53:59, ідентифікатор повідомлення 2ffab147-6a1b-42a6-85da-d65c4ce67f63 (а.с. 75-76). Позивачу також було запропоновано надати до митного органу протягом 10 календарних днів (за наявності) додаткові документи, перелік яких було наведено у повідомленні.
У відповідь на вказане повідомлення Позивач через митного брокера направив відповідачу Заяву № 1601-400652 від 16.01.2024 (а.с. 73), у якій просив завершити митне оформлення або надати рішення про відмову у митному оформленні митної декларації № 24UA100390400652U7, мотивуючи це поданням всіх необхідних документів для визначення митної вартості за основним методом.
16.01.2024 Відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100390/2024/000005/2, згідно з яким вартість товару після коригування склала 90885,14 євро. 
Крім того, Відповідач оформив Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100390/2024/000014, якою відмовлено у митному оформлення (випуску) товарів за митною декларацією № 24UA100390400652U7.
Вказані обставини перевірені колегією суддів на підставі матеріалів справи і сторонами спору у поданих до справи документах не заперечувались.
Не погодившись з рішеннями Відповідача, Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Нормативне регулювання спірних правовідносин на момент їх виникнення

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (ст. 50 МК України ).
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (ч. 1 ст. 51 МК України).
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (ч. 2 ст. 51 МК України).
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч. 1 ст. 52 МК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч. 5 ст. 52 МК України декларація митної вартості подається у разі:
1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;
2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;
3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.
Частина 8 ст. 52 МК України передбачає, що у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Наведені відомості є відомостями, необхідними для митних цілей.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частина 3 ст. 53 МК України передбачає, що у разі якщо вказані у ч. 2 цієї статті документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частиною 5 ст. 53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Питання контролю правильності визначення митної вартості товарів регулюється ст. 54 МК України.
Так, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1).
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2).
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).
Відповідно до ч. 4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 т. 55 МК України встановлено вимоги до змісту письмового рішення про коригування заявленої митної вартості товарів. Таке рішення має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 затверджено форму рішення про коригування митної вартості товарів, Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Перелік додаткових складових до ціни договору.
Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді (ч. 5, ч. 6 ст. 55 МК України).
Глава 9 МК України (ст. 57-64) встановлює методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 2-3 ст. 57 МК України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57 МК України).
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (ч. 5-6, 8 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів (ч. 12 ст. 58 МК України).
За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце. У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів. Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Для цілей цього Кодексу особи вважаються пов`язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ч. 13-16 ст. 58 МК України).
Відповідно до ч. 18 ст. МК України при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: 1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.
Порівняння з вартістю операцій, зазначених у пунктах 1-3 частини вісімнадцятої цієї статті, здійснюється за ініціативою декларанта або уповноваженої ним особи. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами (ч. 20 ст. 58 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Відповідно до ч. 5-6, 9 ст. 264 МК України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій. Митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.
Частиною 10 ст. 264 МК України визначено, що відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.
Відповідно до ч. 11 ст. 264 МК України митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.
У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу (ч. 12 ст. 264 МК України).

Оцінка висновків суду першої інстанції і доводів учасників справи

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, при вирішенні справи колегія суддів виходить з такого.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваних у цій справі рішень Відповідача і обґрунтував свій висновок такими доводами:
- оскаржуване рішення не містить будь-яких доведених підстав для коригування митної вартості товару, тому подані декларантом документи слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною договору;
- ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації;
- у рішенні про коригування митної вартості не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, за наслідками яких розпочалась процедура консультацій, та причини, через які митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору; 
- матеріалами справи не підтверджено факт надання декларантом Позивача документів, що містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, на підставі чого контролюючий орган розпочав процедуру консультацій;
- ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів;
- неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Колегія суддів, дослідивши обставини і матеріали справи, з вказаними доводами суду першої інстанції не погоджується і вважає, що суд першої інстанції встановив обставини справи без належного дослідження доказів у справі, що призвело до помилкових висновків і ухвалення безпідставного рішення.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги у сукупності з доводами, наведеними у позовній заяві, колегія суддів виходить з такого.

1. В апеляційній скарзі Відповідач посилається на ненадання судом першої інстанції належної оцінки обставинам справи. 

Досліджуючи цей довід, колегія суддів зауважує, що підставою для задоволення позову є відсутність в оскаржуваному Рішенні від 16.01.2024 інформації про підстави його прийняття, а саме: графа 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» не була заповнена Відповідачем.
На стор. 11 апеляційної скарги Відповідач зазначає про надання у графі 33 «пояснень щодо рівня митної вартості, який було раніше визнано/визначено митними органами із зазначенням джерела інформації», передбачених п. 2.1 розділу ІІ Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі - Правила № 598).
Відповідно до Правил № 598 у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У графі 33 також зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Крім того, у графі 33 вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Дослідивши долучену до матеріалів справи копію Рішення від 16.01.2024 (а.с. 49), надану Позивачем, колегія суддів встановила, що графа 33 цього документу не містить жодної інформації і є незаповненою.
Водночас Відповідач через підсистему Електронний суд, разом з відзивом на позовну заяву, надав копію Рішення від 16.01.2024 з додатком, у якому наведено інформацію до графи 33. За даними системи електронного документообігу між митним органом і Позивачем, Рішення від 16.01.2024 направлене Позивачу 16.01.2024 о 16:56:03, а інформація до графи 33 - 16.01.2024 о 16:57:26.
Ці докази залишені судом першої інстанції поза увагою, що стало причиною ухвалення рішення без встановлення всіх обставин, які мають значення для вирішення цього спору.
Колегія суддів проаналізувала зміст графи 33 Рішення від 16.01.2024 і встановила, що підставами для коригування митної вартості товарів Відповідач визначив:
- відсутність у наданих до митного оформлення документах інформації щодо підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки згідно з Інкотермс FCA - Kladno: документи, передбачені умовами договору про надання транспортно-експедиційних послуг (заявка) та наказом № 599 для підтвердження транспортних витрат декларантом не надано;
- декларантом не надано об`єктивних даних щодо погодження цін оцінюваних товарів з боку Покупця;
- відсутня інформація щодо торгової марки товару № 1;
- у поданому декларантом інвойсі № 1032400001 від 04.01.2024 не зазначено терміни оплати за товар, водночас зазначено, що продавець надає кредитне фінансування;
- Позивач не надав митному органу докази того, що визначена Позивачем митна вартість товару є близькою до вартості операцій, які здійснювалися одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами з непов`язаними покупцями ідентичних або подібних (аналогічних) товарів чи ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно із ст. 62, ст. 63 МК України.
Крім того, у графі 33 Відповідач навів обґрунтування застосування для визначення митної вартості товару резервного методу.
Отже, судом першої інстанції не було досліджено і надано оцінку змісту графи 33 Рішення від 16.01.2024, викладеному Відповідачем на окремій сторінці і направленому Позивачу 16.01.2024, що призвело до помилкового висновку про відсутність у графі 33 будь-якого обґрунтування.
Колегія суддів вважає, що зміст рішення суду першої інстанції у сукупності з матеріалами справи підтверджують довід апеляційної скарги про ненадання судом першої інстанції належної оцінки обставинам справи.

2. Відповідач стверджує, що Позивач не надав до митного оформлення документи, які містять відомості про вартість перевезення товару.

У позовній заяві (а.с. 6 зворот) Позивач стверджував, що надав для визначення митної вартості всі необхідні документи, зокрема копії договорів, які підтверджують взаємовідносини з перевізником, який фактично виконав перевезення товару. Суд першої інстанції це твердження не перевірив і безпідставно погодився з доводом, що Позивач надав до митного органу документи, наведені у позовній заяві на стор. 12. 
У своєму рішенні суд першої інстанції констатував, що декларантом було подано всі договори на перевезення, які засвідчують взаємозв`язок між Позивачем (замовником) та безпосереднім виконавцем перевезення - ФОП ОСОБА_1 .
Однак, матеріали справи такий висновок спростовують.
Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу, що згідно з інформацією, наведеною у графі 44 митної декларації № 24UA100390400652U7, до митного оформлення Позивач разом з декларацією надав наступні документи: 
- інвойс від 04.01.2024 № 1032400001 (коди 0380, 0862); 
- копію автотранспортної накладної від 08.01.2024 (код 0730); 
- довідку транспортно-експедиційних витрат від 09.01.2024 № 09/01/1 (код 3007);
- договір поставки від 13.06.2018 № 006/18 (код 4100);
- додаткові угоди № 1.1 від 01.01.2021, № 5 від 01.08.2023 (код 4103);
- договір № Т200521/1 від 20.05.2021 (код 4207);
- договір № 01/08/2022 від 01.08.2022 (код 4301);
- № 1601-400652 від 16.01.2024 (код 9000);
- митну декларацію країни відправлення від 08.01.2024 (код 9610);
- Заяву декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не включено в Реєстр радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, заборонених до застосування та ввезення на територію України від 15.01.2024 (код 5019);
- Заяву декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що до продукції не входять технічні засоби, призначені для передавання та/або приймання радіосигналів радіослужбами від 15.01.2024 (код 5020).
Згідно з інвойсом від 04.01.2024 № 1032400001 (а.с. 52) поставка товару відбувалася на умовах FCA (франко-перевізник). 
Згідно з INCOTERMS в редакції 2010 року, термін «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці, а у постачальника відсутні зобов`язання щодо перевезення товару.
За таких умов вартість транспортування до вартості товару не входить, а тому до спірних правовідносин застосовується п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, згідно з якою до документів, які підтверджують митну вартість товарів, належать транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Серед документів, зазначених у графі 44 митної декларації № 24UA100390400652U7, Позивач надав документи, що стосувалися послуг з перевезення вантажу: 
- договір № 01/08/2022 від 01.08.2022, укладений з експедитором - ТОВ «Компанія Траст Груп» (а.с. 53-55);
- довідку транспортно-експедиційних витрат від 09.01.2024 № 09/01/1, складену ТОВ «Компанія Траст Груп»;
- копію автотранспортної накладної від 08.01.2024, перевізником за якою виступає PE Matsola Mykola (а.с. 64).
Дослідивши зміст вказаних документів, колегія суддів вважає, що зв`язок перевізника (ФОП ОСОБА_2 ) з ТОВ «Компанія Траст Груп» не є очевидним і не міг бути встановлений митним органом на підставі наданих Позивачем до митного оформлення документів.
Пунктом 2.2 Договору № 01/08/2022 від 01.08.2022 передбачено, що замовник (Позивач) не пізніше 48 годин до бажаної дати початку перевезення інформує експедитора про умови перевезення шляхом подачі заявки на кожне окреме перевезення або групу перевезень.
Водночас відповідно до п. 4.1 Договору № 01/08/2022 від 01.08.2022 (а.с. 53-55), вартість послуг експедитора узгоджується сторонами в заявці.
На необхідність підтвердити господарські відносини з перевізником, зазначеним у автотранспортній накладній і надати заявку, передбачену умовами договору, Відповідач вказав Позивачу у повідомленні від 16.01.2024 12:53:59, ідентифікатор повідомлення 2ffab147-6a1b-42a6-85da-d65c4ce67f63.
Колегія суддів вважає таку вимогу Відповідача правомірною і такою, що відповідає п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, оскільки надані Позивачем разом з митною декларацією документи не були достатніми для встановлення вартості перевезення товару і стосувалися надання послуг різними господарюючими суб`єктами.
Позивач відмовився від надання запитуваних документів, що підтверджується заявою митного брокера від 16.01.2024 № 1601-400652.
Колегія суддів зауважує, що разом з позовною заявою Позивач надав Заявку № 6 від 03.01.2024 (а.с. 63), яка до митного органу під час митного оформлення товару не подавалася.
Заявка № 6 від 03.01.2024 містить підписи без зазначення прізвищ осіб, яким вони належать, і скріплена печатками Позивача і ТОВ «Компанія Траст Груп».
Зважаючи на умови п. 2.2 і п. 4.1 Договору № 01/08/2022 від 01.08.2022 і дату Заявки № 6, цей документ існував на момент митного оформлення товару, проте не був поданий до митного оформлення.
Отже, на етапі подання митної декларації Позивач не надав документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, оскільки таким документом є заявка від 03.01.2024 № 3, яка, згідно з датою її оформлення, існувала на момент перетину товаром митного кордону України.
Наведене свідчить про невиконання Позивачем вимог п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України.
Окремо колегія суддів зазначає, що у Заявці № 6 від 03.01.2024 вказана ціна перевезення у сумі 146 755,00 грн. Водночас у наданій до митного оформлення довідці транспортно-експедиційних витрат від 09.01.2024 № 09/01/1 ціна послуг складає 132 080,00 грн.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про надання Позивачем до митного оформлення копій договорів, які підтверджують ланцюг, за яким до перевезення було залучено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , а також заявки на перевезення вантажу від 03.01.2024 № 6, оскільки такий висновок спростовується змістом графи 44 митної декларації № 24UA100390400652U7, а також Карткою відмови, яка містить перелік поданих Позивачем до митного оформлення документів.
Таким чином, на момент прийняття Рішення від 16.01.2024 і Картки відмови у Відповідача були відсутні документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, оскільки Позивач не надав документального підтвердження існування взаємозв`язку між фактичним перевізником і експедитором - ТОВ «Компанія Траст Груп».
Колегія суддів вважає, що за результатами апеляційного перегляду підтвердився довід апеляційної скарги про ненадання Позивачем до митного оформлення документів, які містять відомості про вартість перевезення товару.

3. Щодо підстав для застосування першого (основного) методу визначення митної вартості.

Відповідач посилається на неможливість підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів, що імпортуються, за ціною договору.
У позовній заяві Позивач зазначав, що «митний орган жодним чином не обґрунтував, чому вважає, існує взаємозв`язок між продавцем і покупцем, і що це вплинуло на заявлену декларантом митну вартість. Також не було вказано, яким чином такі сумніви можна спростувати».
Факт здійснення поставки товару між пов`язаними особами не є спірним і був підтверджений Позивачем у Формі декларації митної вартості, копія якої подана Відповідачем разом з відзивом на позовну заяву.
Оцінюючи вказаний довід апеляційної скарги у сукупності з аргументами Позивача, колегія суддів звертає увагу на таке.
Частиною 12 ст. 58 МК України визначено, що той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Відповідно до ч. 13 ст. 58 МК України, за наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у ч. 12 цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.
У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у ч. 12 цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів (ч. 14 ст. 58 МК України).
Дослідивши повідомлення Відповідача від 16.01.2024 12:53:59, ідентифікатор повідомлення № 2ffab147-6a1b-42a6-85da-d65c4ce67f63 (а.с. 75-76), колегія суддів вважає, що Відповідач не надав Позивачу обґрунтування, передбачене ч. 12 ст. 58 МК України.
У вказаному повідомленні Відповідач зазначив: «Митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існує взаємозв`язок між продавцем і покупцем, що вплинуло на заявлену декларантом митну вартість», однак саме обґрунтування, що стало підставою для висновку про вплив на митну вартість, у повідомленні відсутнє. Натомість Відповідач зазначає: «доказів про відсутність впливу материнської компанії на ціну товару продавець не наводить». 
Колегія суддів вважає, що використане Відповідачем у повідомленні № 2ffab147-6a1b-42a6-85da-d65c4ce67f63 формулювання не може розцінюватися як письмове обґрунтування, передбачене ч. 13 ст. 58 МК України.
Водночас відповідно до ч. 18 ст. 58 МК України при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: 1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.
Частина 18 ст. 58 МК України не містить застережень щодо неможливості її застосування у випадку, якщо митним органом не виконано вимоги ч. 13 цієї статті.
При цьому, згідно з ч. 20 ст. 58 МК України порівняння з вартістю операцій, зазначених у п. 1-3 ч. 18 цієї статті, здійснюється за ініціативою декларанта або уповноваженої ним особи. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.
Отже, у спірному випадку саме на Позивача як декларанта покладався обов`язок підтвердження відповідності вартості товару передбаченим ч. 18 ст. 58 МК України критеріям.
Такі висновки щодо правозастосування норм статті 58 МК України зроблено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20.10.2021 у справі № 460/637/19, у якій зазначено:
«42. Зокрема, частиною вісімнадцятою статті 58 Митного кодексу передбачено, що при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом - за ціною договору, у тому разі, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.
43. Тобто, позивач заявляючи митну вартість товару, що був придбаний у пов`язаної особи, факт чого сторонами не заперечується, за основним методом - за ціною договору (контракту), мала би при декларуванні такого товару надати митному органу докази того, що така вартість є близькою до вартості операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами з непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів чи ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статей 62, 63 Митного кодексу України».
У повідомленні № 2ffab147-6a1b-42a6-85da-d65c4ce67f63 Позивачу запропоновано надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема, договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару тощо.
Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заявою № 1601-400652 від 16.01.2024 (а.с. 73) Позивач через свого митного брокера відмовився від надання витребуваних Відповідачем у повідомленні № 2ffab147-6a1b-42a6-85da-d65c4ce67f63 (а.с. 75-76) документів, у тому числі відмовився від обґрунтування застосування при визначенні митної вартості товарів основного методу, як це передбачено ч. 18 ст. 58 МК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок Відповідача про неможливість застосування у спірних правовідносинах основного методу визначення митної вартості товару.

4. В апеляційній скарзі Відповідач стверджує про обґрунтованість визначення митної вартості товару за резервним методом.

Оцінюючи цей довід, колегія суддів виходить з такого.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначено ч. 1 ст. 57 МК України.
Основним методом є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. 59 і ст. 60 МК України.
У графі 33 Рішення від 16.01.2024 зазначено, що за результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а і 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст. ст. 59,60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних або подібних товарів саме за ціною договору, а саме - відсутнє одночасне співпадіння таких умов як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку, країна виробництва; виробник; наявність торговельної марки. Декларантом при проведенні консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування методів.
У графі 33 Рішення від 16.01.2024 також зазначено про неможливість застосування методів 2в і 2г - на основі віднімання та додавання вартостей, а саме: методи не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. За умовами ст. 62, ст. 63 МК України, така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення така інформація не надана, у митниця вона також відсутня.
Зважаючи на зміст графи 33 Рішення від 16.01.2024, колегія суддів вважає, що Відповідач належним чином обґрунтував неможливість застосування для визначення митної вартості товарів другорядних методів, передбачених пп. «а»-«г» п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що Відповідач належним чином обґрунтував застосування у спірних правовідносинах резервного методу визначення митної вартості товару.
В частині визнання протиправною і скасування Картки відмови колегія суддів керується тим, що цей документ є похідним від Рішення від 16.01.2024, тому у разі підтвердження законності рішення про коригування митної вартості підтверджується також законність Картки відмови. 

5. Щодо незгоди Відповідача з розміром витрат на правничу допомогу, стягнутим на користь Позивача.

В апеляційній скарзі Відповідач зазначає, що заявлені Позивачем до відшкодування витрати на оплату послуг адвоката не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), ціною позову.
Зважаючи, що колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення у цій справі про відмову у задоволенні адміністративного позову, підстави для стягнення на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених на етапі розгляду справи судом першої інстанції, відсутні.

Колегія суддів враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. 
Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що призвело до безпідставного задоволення адміністративного позову.
Зважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі № 320/8314/24 задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі № 320/8314/24 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛАРІТІ УКРАЇНА» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA00390/2024/000005/2 від 16.01.2024 і картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA00390/2024/000014 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: Ю.О. Тереза 
Судді: В.О. Аліменко
Н.В. Безименна