Єдиний унікальний номер: 728/785/26 
Номер провадження 2/728/539/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2026 року Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Глушко О.І.
при секретарі Коваленко В.В.
за участю: представника відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» Домбровського С.І. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмачі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплачених при звільненні одноразової матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:
03.04.2025 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі відповідач або АТ «Українська залізниця») одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 85 116 грн 00 коп, додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 85 116 грн 00 коп, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в сумі 16 104 грн 00 коп, вказуючи на те, що працювала приймальником поїздів станції Бахмач-Пасажирський Конотопського регіону виробничого штату виробничого підрозділу Служба роботи станцій регіональної філії «Південно-Західна залізниця», який є одним з підрозділів Акціонерного товариства «Українська залізниця» 37 років, звідки звільнилася 17.04.2025 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком (на підставі ст. 38 КЗпП України), однак відповідач, в порушення ст. 116 КЗпП України та п.п. 8.23, 3.10 Колективного договору, не провів з нею остаточний розрахунок в день її звільнення; також, з урахуванням положень ст.117 КЗпП України, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 131 робочий день з 18.04.2025 по 18.10.2025 року включно в сумі 88 731 грн 54 коп, виходячи з середньоденної заробітної плати 677 грн 34 коп. 
Одночасно подала клопотання, в якому просила визнати поважною причину пропуску строку на звернення та поновити пропущений строк на звернення до суду з вказаним позовом на підставі ст. 234 КЗпП, посилаючись на те, що роботодавець не виплатив їй при звільненні належні суми в день звільнення, однак керівництво роботодавця запевнило та пообіцяло, що невиплачені кошти будуть виплачені якомога швидше після прийняття відповідного рішення керівництвом АТ «Укрзалізниця»; розуміючи скрутну ситуацію внаслідок війни, вона вирішила зачекати відновлення виплат, передбачених колективних договором та фактичну їх виплату; незважаючи на те, що керівництво АТ «Укрзалізниця» своїм рішенням від 27.06.2024 року відновило виплату матеріальної допомоги, однак належні їй кошти не були нараховані та виплачені; вважає причину пропуску нею тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, на звернення до суду поважною, оскільки вона добросовісно очікувала, що АТ «Укрзалізниця добровільно розрахується з нею, однак станом на 01.04.2026 року кошти не виплачені; також посилається на положення ст. 238 КЗпП України, відповідно до якої грошові вимоги працівника до колишнього роботодавця не обмежені строком стягнення. 
Ухвалою від 08.04.2026 року відкрито провадження у справі з визначенням її розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою від 19.05.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.06.2026 року. 
23.04.2026 року відповідач подав відзив на позов, у якому просив відмовити у його задоволенні та застосувати строк позовної давності, вважає позов необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного: Відповідно наказу № 168/ос від 07.04.2025 року позивачка звільнена 17.04.2025 року з роботи за власним бажаннням на пенсію за віком. Форма № П-4 бланку наказу про звільнення передбачає зазначення стандартних написів щодо нарахування та виплати коштів працівникам при звільненні. У вказаному наказі зазаначено, що ОСОБА_1 звільнена з виплатою після окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, додаткової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, які передбачені п. 8.23 Колективного договору, та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік, яка передбачена п.3.10 Колективного договору, після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». Незважаючи на такий напис у наказі фактичне нарахування та виплата коштів позивачу у день звільнення не відбулося з таких підстав: відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, дія якого поширюється на правовідносии, що виникли з 24.02.2022 року, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупинити окремі дії положення колективного договору.
АТ «Укрзалізниця» є товариством, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, в умовах воєнного стану. 
Рішенням правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, керуючись ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (витяг з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» № Ц-54/31 від 14.03.2022 року) було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні; винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління.
В подальшому, після зменшення гуманітарних, евакуаційних безоплатних перевезень, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» 24 жовтня 2022 року (витяг з протоколу № Ц-54/90 від 24 жовтня 2022 року) було ухвалено рішення про часткове відновлення виплат працівникам передбачених колективними договорами, а саме: «здійснити нарахування та виплату працівникам «АТ Укрзалізниця», які звільнилися/ будуть звільнені у період з лютого 2022 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14 березня 2022року. Нарахування та виплату матеріальної допомоги зазначеної у п. 13.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики. 
На підставі даного рішення 05.09.2023 року та 06.12.2023 року директором з управління персоналом та соціальної політики АТ «Укрзалізниця» затверджено графіки виплати працівникам АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію згідно з пунктом 3.2.21. Галузевої угоди, згідно яких працівникам, які вперше звільнилися з роботи у зв`язку з виходом на пенсію в березні 2023 року відповідні виплати провести в грудні 2023 року, і т.д. Аналогічне рішення було й на 2023 рік - рішенням правління АТ «Укрзалізниця» 17.07.2023 року (витяг з протоколу № Ц-85/44 від 17.07.2023). Аналогічне рішення було й на 2024 рік - рішенням правління АТ «Укрзалізниця» 14.10.2024 року (витяг з протоколу № Ц-82/63 від 14.10.2024). Виходячи із послідовності зазначених графіків, позивачу буде сплачено одноразову матеріальну допомогу при виході на пенсію згідно умов колективного договору, згідно хронології графіків виплат. Крім того, на виконання протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати призупинено. При стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово. До того ж, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» 27.06.2024 (витяг з протоколу № Ц-82/39 від 27.06.2024 року) було ухвалено рішення зупинити дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих ) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення. Отже, у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у нашій країні з 24.02.2022 року запроваджено правовий режим воєнного стану та відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», АТ «Укрзалізниця» тимчасово призупиняла виплати, передбачені галузевою угодою, колективними договорами, так як підприємство не може нормально здійснювати роботу через воєнну агресію росії, тобто з причин, які від нього не залежать. Виплата вищезазначених матеріальних та грошових допомог/винагород передбачена законодавством лише для деяких категорій працівників . Відповідача в перелік таких категорій працівників, яким виплачується матеріальна/ грошова допомога не включено.
Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам відповідача передбачена колективними договорами Залізниці.
Викладені обставини свідчать про те, що виконання Відповідачем обов`язку з виплати позивачу одноразової матеріальної допомоги при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію; додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті у зв`язку з виходом на пенсію; матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 р.; згідно колективного договору призупинено на час воєнного стану. Виконання цього обов`язку відновиться лише після закінчення або скасування воєнного стану. Оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені колективним договором, їх призупинення відповідачем відповідає положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Виплата матеріальної допомоги при виході на пенсію та на оздоровлення була призупинена не з вини АТ «Українська Залізниця», а була зумовлена обставинами непереборної сили які встановлені висновком Торгово-промислової палати України №2024/02/0-7/1 від 28.02.2022 року.
Вважає завищеною суму, яка заявлена позивачкою до стягнення за затримку розрахунку при звільненні. 
Зазначає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, сплинув, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог; просив застосувати позовну давність; поважних причин пропуску строку, встанолвеного законом, позивачкою не вказано, належних доказів на підтвердження такого не надано. 
У наданих письмових поясненнях відповідач зазначає, що відповідно до протоколу № Ц-1-1.5-25/47-25 засідання штабу АТ «Українська залізниця» з ефективності від 28.03.2025 року щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Українська залізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства прийняте рішення: що починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинити. Про зазначене рішення засідання штабу АТ «Українська залізниця» з ефективності від 28.03.2025 року за № Ц-1-1.5-25/47-25, АТ «Українська залізниця» листом №Ц-1.5-25/122-25 від 04.04.2025 року довела до відома керівників регіональних філій, філій АТ «Україниська залізниця» (копія в матеріалах справи). Також листом за №НЗК-49/371 від 10.04.2025 року заступник директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» повідомив головного бухгалтера, начальників виробничих підрозділів регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» про призупинення дії окремих положень колективних договорів АТ «Українська залізниця», регіональних філій, філій і їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. 
Отже, зупинення дії окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті на підставі рішення засідання штабу АТ «Українська залізниця» з ефективності від 28.03.2025 року за № Ц-1-1.5-25/47-25, АТ «Українська залізниця» вчинено у законний спосіб. Зазначене рішення судом не визнано незаконним. Звертає увагу суду, що правова позиція з даного питання також викладена у постанові Чернігівського апеляційного суду від 13.05.2026 року у справі № 728/1901/25, що є аналогічною даній справі.
Щодо пропуску строків звернення до суду, передбачених ст. 233 КЗпП України зазначає, що тримісячний строк для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору про стягнення належних при звільнення сум сплинув 17 липня 2025 року, а тому позовна заява, яка була подана 03 квітня 2026 року, була подана з пропуском строку звернення до суду на 352 дні. Основною і єдиною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом позивачка називає своє очікуванням проведення роботодавцем остаточного розрахунку, оскільки після звільнення керівництво запевнило у здійсненні найближчим часом виплати належних їй коштів, у зв`язку з чим вона утрималася від своєчасного звернення до суду. Вказана обставина не може вважатися такою, що пов`язана з істотними труднощами та об`єктивно перешкоджала чи робила неможливим своєчасне звернення до суду. Крім того, оцінюючи поважність причин пропуску строку, необхідно враховувати і тривалість пропущеного строку, який сягнув майже 12 місяців і не може вважатися не значним. Таким чином відсутні правові підстави для поновлення строку на звернення до суду із вказаним позовом.
09.06.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 19.06.2026 року. 
В судове засіданні позивачка ОСОБА_1 не з`явилася; у наданій заяві просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних доказів та задовольнити позовні вимоги; зазначає, що нею до позову були надані всі наявні у неї докази на підтвердження позовних вимог, додаткових клопотань не має наміру заявляти.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог і просив відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві та письмових поясненнях.
Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 
Як встановлено в судовому засіданні, позивач працювала у відповідача на посаді приймальника поїздів станції Бахмач-Пасажирський виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», який є одним з підрозділів Акціонерного товариства «Українська залізниця» 37 років 10 місяців і 17.04.2025 була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом (розпорядженням) № 168/ос від 07.04.2025 року виробничого штату виробничого підрозділу Служба роботи станцій регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту). 
Цим же наказом було встановлено виплатити: з виплатою після окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків (стаж роботи у галузі складає 37 років 10 місяців), передбаченої змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2025 роки, п. 8.23 Колективного договору, та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів, які передбачені п.3.10 зі змінами та доповненннями до Колективного договору на 2001 -2005 роки, пролонгованого на 2006-2025 роки, після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». Копію зазначеного наказу позивачка отримала 17.04.2025 року (а.с. 9).
Згідно з пунктом п. 3.10 Колективного договору, укладеного між адміністрацією і Дорожнім комітетом профспілки Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на 2006-2005 роки, пролонгованого на 2006-2025 роки (зі змінами та доповненнями, які затверджені робочими комісіями згідно з протоколами): працівникам філії, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз в календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом з наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працнездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року встановлений на рівні 2684, 00 грн.
Відповідачем не заперечується подання позивачем йому заяви про виплату матеріальної допомоги у 2023 році та не сплату зазначених коштів.
Пунктом 8.23 вищевказаного Колективного договору визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15.05.2007) - надається вказана допомога у залежності від стажу роботи на залізничному транспорті: до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; від 10 до 15 років - 3 середньомісячні заробітки; більше 15 років - 5 середньомісячних заробітків; другим абзацом цього ж пункту передбачено, що у разі звільненя працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права, виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах: при стажі роботи в галузі: для жінок, зокрема, понад 35 років 5 середньомісячних заробітків (а.с.19-21).
Як вбачається зі змісту довідки за № 4, виданої 26.02.2026 року за підписом заступника начальника служби з регіональної координації служби роботи станцій регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», середня заробітна плата ОСОБА_1 становить 17023 грн 20 коп (а.с. 11); середньоденна заробітна плата складає 677 грн 34 коп (а.с. 12). 
Відповідно до витягу з реєстру Бахмацької територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Відповідно до п.1.1. та пп. 1.1.4 пункту 1 Витягу з протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», ухвалено: на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію наступних заходів: призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с.40).
Згідно з п.1, п.2 п.4, п.9 Витягу з протоколу №Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця»" від 27.06.2024 року «Про деякі питання впорядкування виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в період дії правового режиму воєнного стану», ухвалено: на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, починаючи з 01.07.2024 року: зупинити дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення; здійснювати нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілки - 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу). Виплату матеріальної допомоги на оздоровлення здійснювати згідно з наказами АТ «Укрзалізниця, регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, за письмовою заявою працівників, які безперервно пропрацювали в АТ «Укрзалізниця» шість і більше місяців при виході працівника у щорічну відпустку (тривалість якої становить не менше 14 календарних днів) один раз на календарний рік в межах одного облікового періоду відпустки; можливість та умови нарахування і виплат працівникам АТ «Укрзалізниця» та особам, які перебували у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» під час дії рішення правління від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т.) матеріальної допомоги на оздоровлення, за період з 24.02.2022 року до 30.06.2024 року, в розмірі та на умовах, передбачених колективними договорами АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, визначати окремими рішеннями правління кожен рік. При цьому можливість та умови таких виплат за 2022 рік визначити не пізніше грудня 2024 року; підпункт 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 року (протокол №Ц-54/31 Ком.т) в частині призупинення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення втрачає чинність з 01.07.2024 року (а.с.49-50). 
Листом за № ц/3-91/1459/УПроф/30-22 від 06.09.2022 року за підписами голови та членів правління АТ «Укрзалізниця», голови Профспілки залізничників і транспортних будівельників повідомлено керівників структурних підрозділів апарату управління, регіональних філій, філій АТ «Укрзалізниця», Раду Профспілки залізничників і транспорних будівельників України, голови дорожніх профспілкових організацій, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року (прототкол № Ц-54/31 Ком.т.) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті; зазначено, що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дають змогу змінити зазначене рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить (а.с. 51).
В подальшому протокольним рішенням правління АТ «Українська залізниця» за №Ц-54-90 Ком.т. від 24.10.2022 року було відновлено виплату працівникам АТ «Українська залізниця» які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до п.3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були зупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 р. (а.с. 42)
Листом від 04.04.2025 №Ц-5-1.5/25/122-25 керівникам регіональних філій АТ «Укрзалізниця» повідомлено, що на виконання протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 №Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва, виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.
Також наголошено про необхідність проведення роз`яснювальної роботи з працівниками, що призупинення зазначених виплат це тимчасові, превентивні дії для забезпечення сталої роботи товариства. На період призупинення виплат запропоновано керуватись графіком виплат працівникам АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію за 2024 рік та спільним роз`ясненням з Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 №Ц/3-91/1459/Цпроф/З0-22 (додається), де чітко зазначено про збереження права на отримання основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію на період дії воєнного етану та протягом 2-ох місяців (або терміну, передбаченого колективним договором), починаючи з дати припинення або скасування режиму воєнного стану. При стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово (а.с. 48).
Судом встановлено, що відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та застосування пункту 1.1.4. протокольного рішення про призупинення виплати йому частки заробітної плати, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення у 2023 році.
Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Частиною першою статті 9 та ст. 5 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства; умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.
Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
24.02.2022 Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.
При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з положеннями ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022, у редакції станом на дату звільнення Позивача, на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Згідно з редакцією вказаної норми закону на час звернення Позивача до суду та на час розгляду справи у суді, у період дії воєнного стану роботодавець може ініціювати зупинення дії окремих положень колективного договору, які регулюють відносини, визначені цим Законом. Дія таких положень може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором.
Також, положеннями ст.9 КЗпП України передбачено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. 
В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 р., а саме:згідно з п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с. 40).
Зазначає, що рішення про призупинення вищевказаних виплат було прийнято, керуючись ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану в Україні» № 2136-IX, якою регламентовано, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Між тим, Закон України від 15.03.2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15.03.2022 року, а набрав чинності 24.03.2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачці оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14.03.2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст.58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи.
Крім того, постановою Верховного Суду від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23 залишено в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. 
У справі № 211/7338/23 Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що у порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом. Крім того, товариство ухвалило відповідне оспорюване рішення 14 березня 2022 року, з посиланням на статтю 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що при прийнятті вказаного рішення відповідач ініціював внесення змін чи доповнень до діючих колективних договорів у частині призупинення або зміни строків виплати матеріальної допомоги на оздоровлення.
Відповідно до вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» такі зміни можуть вноситися виключно за взаємною згодою сторін колективного договору, а не в односторонньому порядку роботодавцем (див. постанову ВС у справі № 211/7338/23).
Як установлено судом та не спростовано відповідачем, зміни до колективного договору у встановленому порядку, зокрема за погодженням із профспілковою стороною, внесені не були, що виключає можливість правомірного призупинення відповідних виплат.
Зважаючи на викладене, підпункт 1.1.4 пункту 1.1 протокольного рішення правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Укрзалізниця», який скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, не є підставою для відтермінування виплати позивачу спірних матеріальних допомог.
Відповідачем до відзиву на позов, крім копії протокольного рішення правління від 14.03.2022 № Ц-54/31, долучено копію протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» № Ц-82/39 Ком.т від 27.06. 2024 року «Про деякі питання впорядкування виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в період дії правового режиму воєнного стану», яким передбачено:
-на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, уведеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, починаючи з 01.07.2024 зупинено дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення (підпункт 1.1);
-підпункт 1.1.4 пункту 1.1 протокольного рішення правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 в частині призупинення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення втрачає чинність з 01.07.2024 року (пункт 9).
Отже вказаним рішенням правління Товариства зупинено положення колективних договорів в частині виплати матеріальної допомоги на оздоровлення лише починаючи з 01.07.2024 року. При цьому цим рішенням роботодавця не передбачено зупинення положень колективних договорів, які передбачають виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи у галузі при звільненні вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті.
Інших рішень правління АТ «Укрзалізниця» про зупинення виплати матеріальних допомог, передбачених Колективним договором, відповідачем суду не надано.
Як убачається із вищевикладеного, при звільненні працівника вирішується питання не лише про виплату заробітної плати, а про виплату всіх сум, на які працівник має право, що належать йому від роботодавця. 
Відтак зупинення дії окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця згідно статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не дає підстав для не проведення розрахунку у повному обсязі із працівником, що звільняється.
Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 1640/3365/18, провадження № К/9901/17624/19, зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ч. 1 ст. 2 ЦПК України.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного, оскільки підпункт 1.1.4 пункту 1.1 протокольного рішення правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 в частині призупинення виплати матеріальних допомог, що передбачені колективними договорами скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили у справі № 211/7338/23, а рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року № Ц-82/39 Ком.т не містить положень про зупинення виплати матеріальних допомог, передбачених розділом 3 Колективного договору, відповідач допустив порушення прав позивача і безпідставно відтермінував на невизначений строку виплату позивачці одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків (посадових окладів) у зв`язку з виходом на пенсію та додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків за сумлінну працю.
Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, визначена пунктом 3.10 Колективного договору зупинена рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року № Ц-82/39 Ком.т, починаючи з 01.07.2024 року, тому на виплату матеріальної допомоги за 2023 рік, тобто за період до його прийняття, указане рішення роботодавця не поширюється.
Невиконання умов колективного договору та невиплата заробітної плати на яку позивачка розраховувала, з боку роботодавця є порушенням трудових прав позивачки, а тому вимоги позивачки в цій частині є повністю обґрунтованими.
За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності порушених прав позивачки і необхідності їх захисту шляхом стягнення з відповідача невиплачених при звільненні одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, додаткової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік.
Таким чином сума, що підлягає стягненню становить: одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків - 85116 грн 00 коп, виходячи з розрахунку 17023 грн 20 коп *5; додаткова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків - 85116 грн 00 коп, виходячи з розрахунку 17023 грн 20 коп *5; одноразова матеріальна допомога на оздоровлення при виході у щорічну відпустку за 2023 рік - 16104 грн 00 коп.
Вирішуючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до наступних висновків.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок).
Відповідно до п.2 вказаного Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з пунктом 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 сформулювала правовий висновок про те, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку під час звільнення шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Як вбачається з довідки виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» Регіональна Філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» середньоденна заробітна плата позивачки складає 677 грн 34 коп. (а.с. 12).
Позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки повного розрахунку, починаючи з 18.04.2025 по 18.10.2025 включно, всього за шість місяців, розмір якого складає 88731 грн 54 коп. виходячи з розрахунку 131 робочий день затримки*677 грн 34 коп (середньоденна заробітна плата).
Судом приймаються до уваги розрахунки позивачки, які проведені з урахуванням даних довідки про середньоденну заробітну плату.
Враховуючи співвідношення розміру боргу підприємства перед працівником та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за відповідний період (6 місяців), а також дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, зокрема невизнання роботодавцем свого обов`язку виплатити позивачу матеріальну допомогу, що стало підставою для звернення до суду, стягнутий розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на думку суду, є розумною і справедливою мірою відповідальності роботодавця.
З огляду на встановлені обставини справи та досліджені докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Приписами ч.2 ст.233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП).
Як вбчається з матеріалів справи, копію повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні ОСОБА_1 отримала 17.04.2025 року (а.с 10).
Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Щодо строку звернення з позовом, суд зазначає, що строки звернення до суду за вирішенням трудового спору застосовуються незалежно від заяви сторін, а тому в кожному випадку суд зобов`язаний перевірити та обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.
Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі - Постанова ВС від 22 січня 2025 року у справі № 757/5467/21.
Позивачка була звільнена 17.04.2025 відповідно до наказу про припинення трудового договору (контракту) від 07.04.2025 №168/ОС. При цьому, в наказі про припинення трудового договору зазначається про виплату одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію вперше у розмірі п`яти середньомісячних заробітків (стаж роботи в галузі складає 37 р.10 м) Також, виплатити шість прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік передбачені п.3.10 зі змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 рік, пролонгованого на 2006-2025р.р. та вказано, що виплата буде проведена після окремого рішення Правління.
Водночас матеріали справи не містять доказів роз`яснення позивачеві строку та умов ухвалення такого рішення Правління, що могло створити для нього стан невизначеності з приводу самої можливості виплати одноразової матеріальної допомоги.
Згідно Витягу з протоколу №Ц-82/63 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 виплата одноразової матеріальної допомоги працівникам акціонерного товариства «Українська залізниця», які звільнились /будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 були поновлені. Таким чином, Позивач мав обґрунтовані очікування, що такі виплати йому будуть здійснені. При цьому у рішенні зазначалось про те, що нарахування та виплата матеріальної допомоги, залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті, буд проводиться в хронологічній послідовності відповідно до дати звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, починаючи з листопада 2024 року згідно з графіком погашення, який буде затверджений додатково.
Враховуючи дату звільнення позивачки, та прийняте рішення правління акціонерного товариства «Українська залізниця» від 14.10.2024 щодо поновлення виплат, суд вважає, що позивачка мала обґрунтовані причини вважати, що відповідач виконає свої зобов`язання в добровільному порядку, а тому вважає причину пропуску строку звернення до суду поважною.
Крім того, відповідно до ст. 238 КЗпАП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
З відповідача на користь позивачки, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути 2750 грн 50 коп витрат по сплаті судового збору, які підтверджені документально (а.с.1).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В: 
Поновити ОСОБА_1 строк на звернення з позовом про стягнення з АТ «Укрзалізниця» невиплачених при звільненні коштів. 
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплачених при звільненні одноразової матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити повністю.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь  ОСОБА_1 невиплачені при звільненні одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 85 116 грн  (вісімдесят п`ять тисяч сто шістнадцять) грн 00 коп, додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 85 116 грн  (вісімдесят п`ять тисяч сто шістнадцять) грн 00 коп, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в сумі 16 104 (шістнадцять тисяч сто чотири) грн 00 коп та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88 731 грн (вісімдесят вісім тисяч сімсот тридцять один) грн 54 коп, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1  у рахунок відшкодування судового збору 2750 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 50 коп.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, 5 код ЄДРПОУ 40075815.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну і резолютивну частини) судове рішення, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Повний текст рішення складено 19.06.2026 року. 
Суддя О.І. Глушко