Красилівський районний суд Хмельницької області    

Справа № 677/549/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2026 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області
в складі головуючого судді Федишина І.В.,
за участю секретаря судового засідання Панасюк Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначає, що вона з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у них не склалося і з 15.12.2023 вони проживають окремо. З часу окремого проживання з відповідачем малолітній син ОСОБА_3 перебуває на її матеріальному утриманні і вихованні. Відповідач ухиляється від участі в утриманні сина, матеріальну допомогу на його утримання надає нерегулярно, розмір якої визначає самостійно, що негативно позначається на його матеріальному забезпеченні і вихованні. Вона не має можливості самостійно утримувати сина. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді (протокол № 10 від 19.06.2024) був рекомендований порядок побачень батька ОСОБА_2 із сином. Відповідач є здоровий, працездатний, інших утриманців не має і має змогу сплачувати аліменти на утримання їхнього сина. Домовленостей щодо порядку та розміру сплати відповідачем аліментів на утримання неповнолітнього сина вони не досягли, в зв`язку з чим вона змушена звертатися із заявою про примусове стягнення аліментів. 
14.05.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог. Він визнав свій обов`язок щодо утримання сина, проте зазначив, що вимога позивача є необґрунтованою та безпідставною. Відповідач вказав, що твердження позивача про його відмову від надання матеріальної допомоги не відповідають дійсності, оскільки він систематично брав участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини, що підтверджується копіями банківських квитанцій та чеками. Крім того, відповідач зазначив, що на даний час він проходить військову службу за мобілізацією та отримує щомісячне грошове забезпечення в розмірі 21651,28 грн. Після працевлаштування він добровільно щомісячно перераховує на користь позивача кошти на утримання дитини в розмірі 4000-5000 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами. Окрім фінансової підтримки, дитина повністю забезпечена необхідним одягом та предметами побуту завдяки допомозі родини відповідача. Також син утримує натуральну допомогу від батьків відповідача (бабусі та дідуся) та сестри відповідача, що суттєво зменшує витрати позивача на харчування та дозвілля сина. Додатково відповідач наголосив, що позивач та дитина мають громадянство Італійської Республіки, і систематично, кожні два місяці, виїжджають за кордон на тривалий час, через що він фактично позбавлений можливості бачити сина та брати участь у його вихованні протягом значної частини життя. Крім того, позивач отримує на дитину щомісячну соціальну допомогу від іноземної держави. Таким чином, базові потреби дитини вже значною мірою забезпечені державою Італія. З урахуванням свого матеріального становища, відповідач вважає, що виплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) військовослужбовця є неспівмірним з реальними потребами дитини, такий розмір значно перевищує розумні потреби дитини та ставить відповідача в скрутне матеріальне становище. В зв`язку з цим відповідач просить задовольнити позовні вимоги лише частково та встановити розмір аліментів у сумі 5000 гривень щомісячно.
15.05.2026 позивач подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що відповідач не заперечує свого обов`язку сплати аліментів на утримання сина і погоджується їх сплачувати, однак не погоджується із способом їх стягнення, тобто, просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) і встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно. Зазначає, що законодавцем визначено, що саме за вибором того з батьків, з ким проживає дитина, визначається спосіб стягнення аліментів. Крім того, заявлені нею для стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) визначені законом як мінімальні на одну дитину.
Також позивач повідомила, що не може надати документи про отримання в Італійській республіці допомоги на дитину, оскільки такої допомоги вона не отримує тому, що разом із сином проживає в Україні.
У судовому засіданні позивач приймала участь у режимі відеоконференції. Позовні вимоги підтримала.
Представник позивача ОСОБА_4 також підтримав вимоги позовної заяви.
Відповідач частково заперечив щодо позовних вимог, просить встановити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн.
Дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили, що ОСОБА_2 є хорошим батьком, завжди допомагав і допомагає своїй дитині, купував для дитини необхідні речі, не заперечили необхідності його витрат на дитину, однак вважають, що вони мають бути в твердій грошовій сумі.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Красилівським відділом ДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області 30.05.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьком та матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно Акту № 03/01 обстеження соціально-побутових умов сім`ї від 23.03.2026 ОСОБА_1 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , що також підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади.
Рішенням № 37 засідання Комісії з питань захисту дитини при Красилівській міській раді (Протокол № 10 від 19.06.2024) рекомендовано батькам малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визначений порядок побачень батька із дитиною. 
Домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дитини між сторонами не досягнуто.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) (далі - Конвенція) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
В частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аліменти – це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статтей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно чч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). На час ухвалення судом рішення прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 2817 грн, від 6 до 18 років – 3512 грн.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).
Позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, однак 02.12.2024 у справі № 677/1937/24 судом винесено ухвалу про відмову у видачі судового наказу, оскільки відсутня інформація про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , що перешкоджає розгляду справи в наказному провадженні та роз`яснено право на розгляд справи про стягнення аліментів в порядку позовного провадження.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідач у своїх запереченнях просить змінити спосіб стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму. 
Відповідно до довідки № 8 від 02.01.2026 ДПС України ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та отримує заробітну плату в розмірі 21651 грн., що підтверджується платіжними інструкціями, і не заперечується самим відповідачем.
Однак, запропонований відповідачем розмір у твердій грошовій сумі є практично рівнозначним із заявленою позивачем часткою від його поточного доходу. За таких умов зміна способу стягнення є недоцільною, не змінює балансу інтересів сторін та не покращує становище дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі або в частці від доходу) належить виключно тому з батьків, з яким проживає дитина. Запропонована відповідачем тверда сума є фактично тотожною розміру заявленої позовом частки. Оскільки закон надає право вибору саме позивачу, а фінансовий результат обох варіантів наразі є практично однаковим, заперечення відповідача є необґрунтованими.
Заперечуючи проти стягнення аліментів у частці та вимагаючи тверду грошову суму, відповідач пропонує розмір, який орієнтовно дорівнює вирахуваній частці від його теперішнього доходу. Проте, встановлення аліментів у частці захищає інтереси дитини в разі кар`єрного чи інфляційного зростання доходів відповідача в майбутньому. Оскільки фінансова величина обох варіантів на момент розгляду є майже однаковою, вимоги відповідача щодо зміни законного вибору позивача не мають жодного матеріально-правового підґрунтя. 
Таким чином, з`ясувавши обставини справи, враховуючи думку позивача та відповідача, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, відповідачем не були надані належні та допустимі докази в обґрунтування заперечень проти позову. 
Крім того, визначаючи розмір аліментних платежів, суд враховує норми сімейного законодавства про те, що батьки несуть рівні обов`язки щодо утримання дітей. Також відповідач зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, але не в заявленому позивачем розмірі, тобто, на думку суду, він усвідомлює свій обов`язок щодо матеріального забезпечення дитини.
Суд також враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом враховуються також ті обставини, що дитина мешкає разом з позивачем та фактично перебуває на повному її утриманні.
На думку суду, даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб малолітньої дитини, а визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб та достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989.
Посилання відповідача на наявність у ОСОБА_3 громадянства Республіки Італія не має жодного правового значення для вирішення цього спору. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою та незалежно від громадянства дитини. Обов`язок утримувати дитину до її повноліття (ст. 180 СК України) є абсолютним і виникає на підставі факту батьківства, а не державного статусу дитини. Наявність іноземного громадянства у сина ніяк не зменшує його потреб та не звільняє відповідача від виконання батьківського обов`язку.
Тому твердження відповідача про італійське громадянство дитини як на підставу для заперечень проти позову є безпідставними. Згідно ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або законом держави, яка має тісний зв`язок з правовідносинами. Оскільки дитина народилася від громадянина України (або: проживає в Україні), правовідносини розглядаються українським судом), а відповідач є громадянином України, застосуванню підлягає саме матеріальне право України. Жодна норма українського чи міжнародного законодавства не пов`язує обов`язок утримання дитини з її виключним перебуванням у громадянстві України.
Відповідач акцентує увагу суду на італійському громадянстві сина, намагаючись у такий спосіб ухилитися від належного фінансового забезпечення дитини або штучно зменшити розмір аліментів. Проте, факт наявності в дитини паспорта іншої держави не скасовує її щоденних потреб у харчуванні, лікуванні, одязі та розвитку. Більше того, європейські стандарти утримання дітей є значно вищими, тому наявність зв`язку дитини з Італією лише підтверджує те, що дитина потребує повноцінного та стабільного забезпечення, базою для якого є визначена позивачем частка від доходу відповідача.
За приписами стст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (чч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували незадовільний стан здоров`я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків та інше.
Враховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з дня пред`явлення позову є законними, обґрунтованими та такими, що слід задовольнити.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах сплати платежу за один місяць.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із того, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду, а тому в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» на момент звернення позивача до суду з позовною заявою в розмірі 1331 грн. 20 коп.
Враховуючи викладене, керуючись чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", стст. 141, 150, 180-184, 191 СК України, стст. 10-13, 60, 61, 81, 88, 212-215, 258, 259, 265, 268, 352, 354, 355, 430 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31 березня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави в розмірі 1331 гривня 20 копійок.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 . 

Суддя	  	І. В. Федишин