ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року	Львів	Справа № 460/23492/25 пров. № А/857/10327/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року, головуючий суддя – Друзенко Н.В., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ГУПФУ в Рівненській області, ГУПФУ в Харківській області, в якому просила визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 19.11.2025 року №172450010196 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 5 років за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язатння Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 5 років за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.11.2025 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 5 років за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.11.2025 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримала відмову з підстав недостатнього періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року. Наголошує, що прожила достатню кількість років у цій зоні, зокрема й станом на 01.01.1993 року необхідних 4 роки, що підтверджується посвідченням, довідкою органу місцевого самоврядування та рішенням суду про встановлення факту проживання. За наведеного вважає, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії від 19.11.2025 року №172450010196 є протиправними, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.11.2025 року №172450010196 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.11.2025 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.11.2025 року.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Рівненській області та ГУПФУ в Харківській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
ГУПФУ в Рівненській області свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що факт проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю в м. Березне з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року, не може бути підтверджений судовим рішенням. Крім того, що відповідно до записів диплому позивач навчалась в Рівненському державному педагогічному інституті з 01.09.1987 року по 15.08.1993 року, в результаті чого підтвердити, що в період з 26.04.1986 по 01.01.1993 роки вона проживала в м. Березне, не є можливим.
Свою апеляційну скаргу ГУПФУ в Харківській області мотивує тим, що матеріали справи не містять достатніх, належних, допустимих доказів, які б вказували на наявність підстав для зниження позивачу віку та призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (відсутні підтвердження його постійного проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю у період з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року не менше чотирьох років).
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Березне Березнівського району Рівненської області.
26.01.1994 року Рівненською облдержадміністрацією позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 4) громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю.
Відповідно до довідки Березнівської міської ради від 25.06.2025 року №773/08-31, ОСОБА_1 дійсно з 29.11.1987 року по теперішній час проживає в смт Березне Березнівського району Рівненської області. Підстава видачі: будинкова книга.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 року, смт Березне (нині місто) Рівненської області до 01.01.2015 року відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона).
Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 23.09.2025 року по справі №555/1633/25, яке набрало законної сили 24.10.2025 року, встановлено факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Березне Березнівського району Рівненської області, постійно проживала у м.Березне Березнівського району Рівненської області в період з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року.
12.11.2025 року позивач звернулася із заявою та документами до територіального органу ПФУ про перерахунок пенсії та перехід з пенсії по інвалідності на пенсію згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.11.2025 №172450010196 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний період постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 – 4 роки. У вказаному рішенні зазначено про те, що вік заявника 55 років 9 місяців 17 днів, страховий стаж 30 років 2 місяці 5 днів. Період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю становить 11 місяців 16 днів. Надано рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 23.09.2025 року по справі №555/1633/25, але воно не містить зобов`язання призначити пенсію.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом..
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, матеріалами справи підтверджується, що позивач станом на 01.01.1993 проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю 6 років 8 місяців 7 днів, тобто більше 4 необхідних років. Загальний період проживання позивача у цій зоні (по 01.01.2015) з урахуванням довідки органу місцевого самоврядування та рішення суду, становить 28 років 8 місяців 7 днів. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною 1 статті 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).
Згідно із статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із аналізу наведеної правової норми видно, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 3 роки, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки Березнівської міської ради від 25.06.2025 року №773/08-31, ОСОБА_1 дійсно з 29.11.1987 року по теперішній час проживає в смт Березне Березнівського району Рівненської області. Підстава видачі: будинкова книга.
Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 23.09.2025 року по справі №555/1633/25, яке набрало законної сили 24.10.2025 прку, встановлено факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Березне, Березнівського району Рівненської області, постійно проживала у м. Березне, Березнівського району Рівненської області в період з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року.
Приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, пенсійний орган безпідставно не врахував вказаний період проживання відповідно до рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 23.09.2025 по справі №555/1633/25, яке набрало законної сили 24.10.2025 року.
Так, в межах цивільної справи №555/1633/25 було встановлено наступне.
« ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Березне, Березнівського району, Рівненської області. Відповідно до довідки Березнівської міської ради №7773/08-31 від 25.06.2025 року ОСОБА_1 дійсно з 29.11.1987 року по теперішній час року проживає в м.Березне Березнівського району Рівненської області. Дана територія до 01.01.2015 року була включена в перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (ІV зона).
Відповідно до диплому НОМЕР_2 від 24.06.1993 року заявниця закінчила Рівненський державний педагогічний інститут 24.06.1993 року. 
Відповідно до довідки Рівненського державного гуманітарного університету №01-09/47 від 21.01.2025 року заявниця дійсно навчалася в Рівненському державному педагогічному інституті ім.Д.З.Мануїльського. 
Згідно наказу від 24 червня 1987 року №165-с ОСОБА_2 зараховано студенткою першого курсу стаціонарної форми навчання філологічного факультету по спеціальності «Українська мова та література, англійська мова». Згідно наказу від 01 жовтня 1990 року №240-с ОСОБА_3 студентку 4 курсу філологічного факультету спеціальності «Українська мова та література» з додатковою спеціальністю «Англійська мова» переведено на індивідуальний план навчання і направлено на робоче місце вчителя. Згідно наказу від 17 вересня 1991 року №290-с ОСОБА_3 залишено на повторний 4 курс по спеціальності «Українська мова та література, англійська мова». Згідно наказу від 24 червня 1993 року №308-с ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію «Вчитель української мови та літератури, іноземної мови» і видано диплом відповідного зразка НОМЕР_2 від 24 червня 1993 року, реєстраційний номер №181.
Відповідно до довідки Березнівського ліцею №2 №03-13/199 від 25.06.2025 року ОСОБА_3 а дійсно з 01.09.1977 року по 26.06.1987 року навчалася у даному закладі. Даний заклад знаходився в м. Березне Рівненської області. Відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_3 від 02.10.1990 року заявниця працювала з 02.10.1990 року по 25.05.1991 року вчителем англійської мови в Полянській середній школі Березнівського району, Рівненської області. Після звільнення з роботи продовжила навчання в інституті в м. Рівне. На навчання заявниця кожного дня їздила автобусом, всі канікули, вихідні дні проводила за місцем проживання в м. Березне.
Встановлення факту проживання ОСОБА_1 м. Березне, Березнівського району Рівненської області в період з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ».
Статтею 319 Цивільного процесуального кодексу України визначено зміст рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Так, за частиною першою цієї статті, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Щодо доводів ГУПФУ в Рівненській області, що відсутні підстави для врахування періодів проживання на підставі рішення суду, оскільки таке відсутнє в переліку необхідних документів вказаних у Порядку №22-1, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Приписами статті 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).
Отже, рішення суду, яким встановлено факт проживання позивача в м. Березне, Березнівського району, Рівненської області на території зони гарантованого добровільного відселення, є обов`язковим для пенсійного органу, та не потребує додаткового підтвердження іншими доказами.
Відтак, матеріалами справи підтверджується, що позивач станом на 01.01.1993 року проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю 6 років 8 місяців 7 днів, тобто більше 4 необхідних років. Загальний період проживання позивача у цій зоні (по 01.01.2015) з урахуванням довідки органу місцевого самоврядування та рішення суду, становить 28 років 8 місяців 7 днів.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку, а оскільки, станом на 01.01.1993 позивач прожив на території зони гарантованого добровільного відселення більше 4 років, то відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ пенсійний вік підлягає зниженню з розрахунку: 2 роки початкова величина та додатково 1 рік за 3 роки (за 28 повних років проживання), тобто максимально на 5 років.
Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року у справі №460/23492/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич