КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №753/2657/26 Головуючий у І інстанції - Сирбул О.Ф.
апеляційне провадження №22-ц/824/9327/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 червня 2026року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської держаної адміністрації) «Київтеплоенерго» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2026 року 
у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги,-

установив:

У грудні 2025 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2026 року зазначену вище позовну заяву повернуто позивачу.
Суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року позовну заяву КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було залишено без руху та позивачу був наданий строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду зазначено, що додатки до позову для відповідачів не посвідчені, відповідно до вимог приписів ст. 95 ЦПК України, а дані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що на виконання ухвали суду від 17 лютого 2026 року через засоби поштового зв`язку Укрпошта 23 лютого 2026 року подана заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено додатки до позовної заяви, які посвідчені, відповідно до вимог приписів ст. 95 ЦПК України в 2-х примірниках. 
При цьому, згідно трекінгу поштового відправлення №0100101472536 судом 26 лютого 2026 року було отримано вказану заяву. 
Водночас, на виконання ухвали суду у зазначеній заяві зазначено: «Окремо звертаємо увагу, що всі додатки, що містяться в матеріалах справи, актуальні, тобто не потребують змін та/або повторного подання. 
Таким чином, вказує, що воно належно виконало вимоги ухвали суду у повному обсязі. 
Звертає увагу, що суд першої інстанції отримав заяву про усунення недоліків 26 лютого 2026 року, а зареєстрував лише 27 лютого 2026 року о 17 год 37 хв. 
Таким чином, наголошує, що воно, у встановлені ухвалою Дарницького районного суду від 17 лютого 2026 року строки усунуло недоліки позовної заяви
Крім того, вказує, що надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Просило суд, скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2026 року, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст.185 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Підставою для повернення позовної заяви є невиконання відповідно до ухвали вимог, визначених саме ст.ст.175,177 ЦПК України (вимоги до позовної заяви та перелік документів, що додаються до неї).
Так, ст. 177 ЦПК України встановлено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень ст. 43 цього Кодексу. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Вимоги щодо оформлення копій письмових доказів містяться у ч.ч.4,5 ст.95 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Разом з тим, не завірення у відповідності до вимог ст.95 ЦПК України копій письмових доказів, долучених до позовної заяви для відповідачів, не має наслідком залишення позову без руху, та як наслідок повернення позовної заяви з підстав, передбачених ч.3 ст.185 ЦПК України.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 17 лютого 2026 року, через засоби поштового зв`язку Укрпошта, 23 лютого 2026 року позивачем подана заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено додатки до позовної заяви, які посвідчені, відповідно до вимог приписів ст. 95 ЦПК України в 2-х примірниках для відповідачів. 
При цьому, згідно трекінгу поштового відправлення №0100101472536 судом першої інстанції було отримано вказану заяву26 лютого 2026 року. 
Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що у встановлені ухвалою Дарницького районного суду від 17 лютого 2026 року строки позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою правовий висновок у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №234/11607/20 (провадження №61-15126св21), з якого вбачається, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.
Таким чином, визначення судом першої інстанції такого недоліку як не засвідчення належним чином копій додатків до позовної заяви є надлишковим формалізмом і не може розцінюватись в розумінні ст. 175 ЦПК України як недолік позовної заяви, який унеможливлює відкриття провадження по справі та здійснення судом розгляду справи по суті.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права, а отже висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви є передчасними.
Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви із зазначених судом підстав.
Враховуючи вищевикладене, встановлені колегією суддів факти щодо допущення відповідних порушень судом першої інстанції свідчать про підставність доводів апеляційної скарги та як наслідок необхідність скасування оскаржуваної ухвали через допущення судом надмірного формалізму та непропорційності між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права позивача на судовий захист.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.
Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба