ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 385/1738/25
провадження № 22-ц/4809/650/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Дьомич Л. М., Карпенка О. Л., 
учасники справи:
позивач –Комунальне підприємство «Гайворонський комунальник»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року у складі головуючого судді Панасюка І. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов та рішення суду першої інстанції.
У жовтні 2025 року Комунальне підприємство «Гайворонський комунальник» (далі – КП «Комунальник») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь позивача заборгованість за оплату послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд у розмірі 4084,54 грн та судові витрати.
В обгрунтування зазначено, що позивач є комунальним унітарним комерційним підприємством, яке утворене на базі відокремленої частини комунальної власності Гайворонської міської ради і входить до сфери управління Гайворонської міської ради Голованіського району Кіровоградської області, яке створене за рішенням Гайворонської міської ради від 07 липня 2014 року за №2168.
Відповідач проживає та зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 та споживає послуги, що надаються позивачем, а саме послуги з утримання багатоквартирних будинків і споруд. З моменту набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 фактично користується приміщенням, а також спільним майном багатоквартирного будинку (сходові клітини, внутрішньобудинкові мережі, прибудинкова територія тощо).
Між Комунальним підприємством «Гайворонський комунальник» і ОСОБА_1 , шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 та видачею абонентської книжки, було укладено договір про надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд, за умовами якого КП «Гайворонський комунальник» зобов`язалося надавати споживачеві послуги з утримання багатоквартирних будинків і споруд, а споживач зобов`язався своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування цими послугами.
Позивач стверджує, що послуги були надані в повному обсязі та належної якості. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу підприємства не надходило. 
Проте відповідач ухиляється від виконання обов`язку з оплати послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд .
Згідно витягу з особового рахунку від 27 жовтня 2025 року, заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , станом на 01 жовтня 2025 року, за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 4 084,54 грн. Накопичення заборгованості за особовим рахунком відповідача почалося з березня 2019 року, коли останній перестав сплачувати за послуги з утримання багатоквартирних будинків і споруд, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Гайворонський комунальник».
Зазначив, що його реєстрація за адресою чи наявність права власності на квартиру не є доказами, які безспірно підтверджували б фактичне користування ним жилого-комунальними послугами.
Вказав, що позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу з приводу того, що йому направлялась за період з 2014 по 2025 рік пропозиція щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг. Крім того, відсутні докази у позовній заяві, що він відмовлявся від укладення такого договору.
Звернув увагу суду, що долучений до позовної заяви витяг з особового рахунку не є договором та не підтверджує надання житлово-комунальних послуг.
Правові норми ЦК України, які зазначив позивач у своїй позовній заяві, розповсюджуються лише на договірні відносини. В даному випадку договору між ним та позивачем не існує, адже останній не підготував та не пропонував йому укласти з ними договір упродовж 2014 - 2025 років та не повідомляв про намір такого укладення.
Вважає, що позивач умисно затягував період, за який просить стягнути заборгованість, щоб збільшити суму позову про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.
Крім того зазначив, що квартира непридатна для проживання і вже 20 років він там не проживає. Також просив застосувати строки позовної давності (а.с.30-35).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року задоволено позов Комунального підприємства «Гайворонський комунальник» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Гайворонський комунальник» 4 084,54 грн заборгованості за оплату послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Гайворонський комунальник» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.
Постановляючи оскаржуване судове рішення, місцевий суд керувався тим, що шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 відповідач вступив у фактичні договірні відносини з підприємством щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд. Послуги були надані в повному обсязі та належної якості. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу підприємства не надходило та доказів цього суду не надано. Суд виснував, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати послуг у повному обсязі. З урахуванням зазначеного, враховуючи, витяг з особового рахунку № НОМЕР_1 та те, що ОСОБА_1 є власником, а отже фактично споживачем житлово-комунальних послуг (утримання багатоквартирних будинків і споруд), незалежно від того, чи користувався він квартирою, зауважень до якості надання таких послуг до КП «Гайворонський комунальник» не подавав, суд задовольнив позовні вимоги.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування зазначив, що позивач не надав доказів того, що саме відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем.
Зокрема, позовна заява не містить безспірних доказів того, що ОСОБА_1 було увідомлено про проєкт будь - якого договору про надання житлово - комунальних послуг. Відсутність проєкту договору, позбавляє його захисту прав щодо перевірки якості та повноти наданих послуг в разі фактичного користування ними.
Відповідач також вказав, що його реєстрація за цією адресою чи наявність права власності на квартиру не є доказами, які безспірно підтверджували б фактичне користування ним жилого-комунальними послугами.
Вказав, що не проживає у спірній квартирі більше двадцяти років.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції – без змін.
Вказав, що факт надання послуг КП «Гайворонський комунальник» підтверджується рішенням Гайворонської міської ради від «01» грудня 2017 року № 123 «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, що надаються комунальним підприємством «Гайворонський комунальник», копія якого міститься у матеріалах позовної заяви. Відповідно до зазначеного рішення, Гайворонська міська рада, реалізуючи свої повноваження у сфері житлово-комунального господарства, визначила КП «Гайворонський комунальник» виконавцем послуг з утримання житлового фонду та прибудинкових територій на території міста Гайворон. Цим же рішенням затверджено тарифи на зазначені послуги, а також затверджено перелік житлових будинків, на які поширюється дія встановлених тарифів. Згідно з додатком до цього рішення, будинок, у якому знаходиться квартира, що належить відповідачу, включено до переліку житлових будинків, що перебувають у зоні обслуговування КП «Гайворонський комунальник». Таким чином, саме це підприємство є уповноваженим виконавцем послуг для відповідного будинку, а споживач, у свою чергу, є користувачем таких послуг та зобов`язаний здійснювати оплату згідно з затвердженими тарифами. Вказане рішення органу місцевого самоврядування є належним та допустимим доказом факту, що КП «Гайворонський комунальник» законно надавало послуги з утримання будинків і споруд, а також підтверджує правомірність та обґрунтованість нарахувань вартості таких послуг споживачам. 
Враховуючи зазначене, позивач діяв у межах наданих повноважень і відповідно до рішень органу місцевого самоврядування, що підтверджує правомірність вимог про стягнення заборгованості за фактично надані послуги.
Таким чином, навіть за відсутності підписаного письмового договору між КП «Гайворонський комунальник» і відповідачем, останній, як власник житлового приміщення у багатоквартирному будинку, є споживачем житлово-комунальних послуг у розумінні закону та зобов`язаний брати участь у фінансуванні витрат на утримання будинку і прибудинкової території. 
Зауважив, що факт відсутності договору не звільняє його від виконання обов`язку з оплати цих послуг. Фактичне користування послугами, проживання у квартирі та відсутність відмови від послуг свідчить про виникнення зобов`язання з оплати комунальних послуг (а.с.93-95).
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Згідно витягу зі статуту Комунального підприємства «Гайворонський комунальник» позивач є комунальним унітарним комерційним підприємством, яке утворене на базі відокремленої частини комунальної власності Гайворонської міської ради і входить до сфери управління Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області. Зокрема предметом діяльності є: 3.2.1. виконання функцій замовника та виконавця житлово-комунальних послуг; 3.2.2. забезпечення належного санітарного стану прибудинкових територій, сходових кліток, вивезення сміття та твердих побутових відходів (а.с. 9-11).
Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Гайворонської міської ради №123 від 01 грудня 2017 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, що надаються КП «Гайворонський комунальник», затверджено відповідні тарифи відповідно додатку №1.
Так,визначено, що прибирання території біля контейнерів та прилеглої території – 0,3442 за кв. м., вивезення твердого побутового та грубого сміття – 0,7476 за кв.м., освітлення загальних місць користування (сходових кліток, під`їздів) – 0,4015 за кв.м., прибирання сходових кліток – 0.2197 за кв.м.
Відповідно додатку №2 до вищевказаного рішення зазначено адреси на які поширюється тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, що надаються КП «Гайворонський комунальник», а саме, АДРЕСА_2 (а.с.12-16 ).
Рішенням виконавчого комітету Гайворонської міської ради від 12 грудня 2019 року № 9 «Про виведення зі структури тарифів на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій послуги з вивезення побутових відходів» - вирішено у термін до 1 травня 2019 року, нарахувати плату на мешканця, а не на площу. Вартість вивозу твердих побутових відходів встановити в розмірі 20 грн на місяць на одного мешканця (а.с.17).
Згідно з витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 за послуги з утримання багатоквартирних будинків і споруд за період з березня 2019 по вересень 2025 року, споживач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 – заборгованість становить 4084,54 грн (а.с. 18-20).
Відповідно до довідки № 650 від 01 жовтня 2025 року, виданої Гайворонською міською радою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою, АДРЕСА_1 , з 19 вересня 1995 року (а.с. 21). 
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 2008 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 37).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України, з якою кореспондується частина четверта статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII та Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, який набув чинності з 01 липня 2015 року.
Відповідно до частин першої, другої шостої статті 19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, зараз і надалі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені також у частині перші статті 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, а також частині першій статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 3 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV).
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (частина третя статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII).
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .
Згідно витягу зі статуту Комунального підприємства «Гайворонський комунальник» позивач є комунальним унітарним комерційним підприємством, яке утворене на базі відокремленої частини комунальної власності Гайворонської міської ради і входить до сфери управління Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області. Зокрема предметом діяльності є: 3.2.1. виконання функцій замовника та виконавця житлово-комунальних послуг; 3.2.2. забезпечення належного санітарного стану прибудинкових територій, сходових кліток, вивезення сміття та твердих побутових відходів (а.с. 9-11).
Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Гайворонської міської ради №123 від 01 грудня 2017 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, що надаються КП «Гайворонський комунальник», затверджено відповідні тарифи відповідно додатку №1.
Так,визначено, що прибирання території біля контейнерів та прилеглої території – 0,3442 за кв. м., вивезення твердого побутового та грубого сміття – 0,7476 за кв.м., освітлення загальних місць користування (сходових кліток, під`їздів) – 0,4015 за кв.м., прибирання сходових кліток – 0.2197 за кв.м.
Відповідно додатку №2 до вищевказаного рішення зазначено адреси на які поширюються тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, що надаються КП «Гайворонський комунальник», а саме, АДРЕСА_2 (а.с.12-16 ).
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач посилався на відсутність укладення із позивачем договору на надання житлово-комунальних послуг, а також те, що позивач не довів, що саме ОСОБА_1 є споживачем таких послуг.
Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи відповідача з огляду на таке.
Одними з основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).
З огляду на передбачений законодавством принцип обов`язкової оплати спожитих житлово-комунальних послуг та презумпції правомірності договору, укладеного між сторонами справи, колегії суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.
Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.
Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21).
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 вступив у фактичні договірні відносини з підприємством щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд. Таким чином, між позивачем та відповідачем встановлені фактичні цивільно-правові відносини з приводу надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд на підставі відкритого особового рахунку. 
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).
З урахуванням встановленого у судовому порядку факту несплати відповідачем коштів за надані житлово-комунальні послуги з 2019 року, що не спростовується відповідачем на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 4084, 54 грн.
Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України одними з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів вважає, що місцевий суд надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам щодо отримання житлово-комунальних послуг відповідачем як власником квартири у багатоквартирному будинку, а також невиконання останнім свого обов`язку щодо їх оплати. Зазначеного відповідач не спростував.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені судом фактичні обставини справи, не вказують на неправильне застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повна постанова складена 08.05.2026.

Судді С. М. Єгорова

Л. М. Дьомич

О. Л. Карпенко