ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2026 року	справа № 380/23551/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі — позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач-2), у якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.08.2025 № 133650010318 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 07.08.2025 ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020), зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: з 01.01.1987 по 31.12.1987; січень, травень, червень, жовтень, листопад 1988 року; з 01.07.1989 по 31.12.1989; з 01.07.1992 по 10.12.1992; з 23.10.1995 по 11.06.1999.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.08.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, додавши усі необхідні документи. За принципом екстериторіальності її заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. Рішенням від 18.08.2025 № 133650010318 позивачу було призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 07.08.2025, зокрема обчислено суму та складові призначеної пенсії у розмірі 3038,00 грн. Повідомила, що в подальшому, 21.08.2025, відповідачем прийнято нове рішення № 133650010318 «на заміну рішення про призначення пенсії від 14.08.2025 № 133650010318», яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно з підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та загального стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки пенсію їй було вже призначено правомірним рішенням від 18.08.2025. Також стверджує, що відповідач-2 безпідставно не зарахував до пільгового стажу за Списком № 2 спірні періоди роботи на Самбірському склозаводі Львівського ВО «Райдуга» (АТ ЗТ «Самбірскло») за професією «відпальник скловиробів» — професією, передбаченою розділом XVIII «Скляне виробництво» Списку № 2. Стверджує, що на дату звернення (07.08.2025) позивач досягла 60 років, її загальний страховий стаж становить 20 років 08 місяців 27 днів, а пільговий стаж за Списком № 2 за професією «відпальник скловиробів» на Самбірському склозаводі — більше 10 років, чого, за умови застосування редакції пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що діяла до 02.03.2015 (тобто із врахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020), достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах для жінок (50 років, 20 років стажу, з них 10 років на зазначених роботах). Тому позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 08.12.2025 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.
Ухвалою від 05.01.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що на заміну рішення про призначення пенсії 21.08.2025 за № 133650010318 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах. Відповідач вказав, що згідно з рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області про підтвердження періодів роботи стаж роботи позивача на пільгових умовах за Списком № 2 на Самбірському склозаводі Львівського ВО «Райдуга» (АТ ЗТ «Самбірскло») за професією «відпальник скловиробів» з 06.02.1984 по 11.06.1999 становить лише 8 років 02 місяці 27 днів (з урахуванням фактично відпрацьованого часу), що є недостатнім для призначення дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (для жінок — не менше 10 років на зазначених роботах). Загальний страховий стаж позивача складає 20 років 08 місяців 27 днів. Відповідач посилається на те, що з 11.10.2017 призначення пенсій особам, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах і працювали на відповідних посадах, відбувається на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норми якої на даний час неконституційними не визнавалися. Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, то цим рішенням визнано неконституційними положення статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 213-VIII, проте після прийняття цього рішення зміни до Закону № 1058-IV не вносилися, а отже, на спірні правовідносини це рішення не впливає, оскільки норми пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV є чинними.
Від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що загальний страховий стаж позивача складає 20 років 08 місяців 27 днів, а стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 лише 8 років 02 місяці 27 днів (з урахуванням фактично відпрацьованого часу), що є недостатнім для призначення дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV. Просив у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом та відповідними документами. 
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , зокрема, у період з 06.02.1984 по 11.06.1999 позивач працювала відпальником скловиробів на Самбірському склозаводі Львівського ВО «Райдуга» (згодом перейменованого на АТ ЗТ «Самбірскло»). 
29.04.2025 позивач уперше звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. 
За результатами розгляду цієї заяви позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.
07.08.2025 позивач повторно звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, надавши додаткові документи на підтвердження пільгового стажу.
За принципом екстериторіальності, передбаченим пунктом 4.2 Порядку № 22-1, заяву позивача та копії доданих документів було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Полтавській області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 07.08.2025.
Разом з тим, 04.08.2025 Комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з питань підтвердження стажу роботи прийняла рішення, яким підтвердила стаж роботи позивача на пільгових умовах за Списком № 2 на Самбірському склозаводі Львівського ВО «Райдуга» (АТ ЗТ «Самбірскло») за професією «відпальник скловиробів» з 06.02.1984 по 11.06.1999 у розмірі 8 років 02 місяці 27 днів (з урахуванням фактично відпрацьованого часу). 
При цьому Комісія не зарахувала до пільгового стажу такі періоди роботи: з 01.01.1987 по 31.12.1987; січень, травень, червень, жовтень, листопад 1988 року; з 01.07.1989 по 31.12.1989; з 01.07.1992 по 10.12.1992; з 23.10.1995 по 11.06.1999.
Не зарахування зазначених періодів вмотивовано тим, що відповідно до архівних довідок Трудового архіву міста Самбора Самбірської міської ради Львівської області від 02.06.2025 № 20/380 і № 20/381 про відпрацьовані дні відсутні відпрацьовані дні з 01.01.1987 по 31.12.1987; січень, травень, червень, жовтень, листопад 1988 року; з 01.07.1989 по 31.12.1989; а згідно з довідками № 20/380 і № 20/381 — з 01.07.1992 по 31.12.1995; та довідкою від 02.06.2025 № 20/379 про відсутність на державному зберіганні документів про переведення на іншу роботу та про неритмічну роботу, наказу про надання відпусток без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3 років, наказів про перейменування посад, документів щодо уточнення періодів проведення ремонтних робіт, наказу про перейменування АТ «Самбірскло» на АТЗТ «Самбірскло»; а також актами перевірки від 23.04.2025 № 1300-5905-1/4365 і № 1300-5905-1/4366 та від 17.06.2025 № 1300-5905-1/6355.
Водночас, згідно з архівними довідками від 26.02.2025 № 20/214 і № 20/215 про нараховану заробітну плату, за частковий спірний період позивачу нараховувалася заробітна плата, що підтверджує її трудову діяльність на вказаному підприємстві.
За результатами актів перевірки достовірності відомостей у архівних довідках (акт від 23.04.2025 № 1300-5905-1/4365) встановлено, що дані, зазначені у архівній довідці від 26.02.2025 № 20/214, виданій ОСОБА_2 за 1984-1989 роки, відповідають даним у первинних документах, які зберігаються у трудовому архіві міста Самбора, та розбіжностей з даними первинних документів не встановлено. 
Аналогічний висновок міститься у акті від 23.04.2025 № 1300-5905-1/4367 щодо перевірки архівної довідки від 26.02.2025 № 20/215. Також встановлено (акт від 23.04.2025 № 1300-5905-1/4366), що особові рахунки за 1996-1999 роки на ОСОБА_2 відсутні.
Факт роботи позивача за професією «відпальник скловиробів» на Самбірському склозаводі додатково підтверджується довідкою трудового архіву м. Самбора від 17.11.2025 № 20/836.
В порядку проведення контролю за правильністю проведення призначення (перерахунків) пенсій рішення про призначення пенсії від 18.08.2025 № 133650010318 перевірено та визнано таким, що суперечить нормам чинного законодавства. 
На заміну цього рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято оскаржуване рішення від 21.08.2025 № 133650010318 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах. 
Підставою відмови вказано, що пільговий стаж робіт за Списком № 2 на дату подачі заяви становить 8 років 02 місяці 27 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058-IV.
Періодами, які не зараховані до пільгового стажу позивача оскаржуваним рішенням, є: з 01.01.1987 по 31.12.1987; січень, травень, червень, жовтень, листопад 1988 року; з 01.07.1989 по 31.12.1989; з 01.07.1992 по 10.12.1992; з 23.10.1995 по 11.06.1999.
Не погодившись із таким рішенням, позивач звернулася до суду із цим позовом.
При вирішенні спору, суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі — Закон № 1058-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з частинами першою-третьою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж — це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку — на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці — за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваних Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, — після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Водночас положеннями пункту «б» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі — Закон № 1788-XII) у редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, було визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, — за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки — після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII вирішено, зокрема: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, зокрема пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII.
Відтак з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку № 2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, проте суперечать один одному, таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зазначений правовий висновок щодо застосування норм права також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 за результатами перегляду рішення Верховного Суду від 21.04.2021. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному, що порушує вимогу якості закону, та сформувала правовий висновок: у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
Відповідно до частини третьої статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Дана справа за своїми ознаками відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, а відтак правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у вказаному рішенні, підлягає обов`язковому врахуванню судом у цій справі.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020), згідно з якими жінки мають право на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII та частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі — Порядок № 637).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як встановлено у справі, трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить чіткі та повні записи за спірний період роботи з 06.02.1984 по 11.06.1999 на посаді «відпальник скловиробів» Самбірського склозаводу Львівського ВО «Райдуга» (АТ ЗТ «Самбірскло»). Записи у трудовій книжці скріплені печатками підприємства та підписами уповноваженої особи; будь-які заперечення щодо повноти, правильності чи достовірності цих записів від відповідача не надходили.
Розділом XVIII «Скляне виробництво, виробництво керамічних, фарфорових та фаянсових виробів» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, а також постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, передбачена професія «Відпальники скловиробів» (код 2190100а-16358).
Отже, зайнятість позивача у спірний період на посаді відпальника скловиробів безпосередньо передбачена Списком № 2 і відноситься до посад зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.08.2020 у справі № 263/7235/17 вказав, що аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Верховний Суд зазначив, що даний порядок підтвердження трудового стажу є обов`язковим у разі відсутності у трудовій книжці записів про роботу. Однак у трудовій книжці позивача є необхідні записи за спірні періоди, які завірені печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, тому такі періоди не вимагають будь-яких інших підтверджень, оскільки містять відомості, що підтверджують пільговий трудовий стаж позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 також зазначив: «На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16) сформулював також правовий висновок про те, що ризик неможливості здійснення перевірки (через відсутність на зберіганні документів за деякі періоди з незалежних від людини причин) не може бути покладений на особу, що звернулась за призначенням пенсії, якщо вимоги до форми довідки про заробітну плату були дотримані підприємством, що її видало, а сам факт роботи в цьому підприємстві підтверджений записами у трудовій книжці. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.
Більше того, відповідно до наказу Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.08.1998 № 41 «Про затвердження переліку типових документів», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 17.09.1998 № 576/3016, та наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, на підприємство покладається обов`язок зберігання архівних документів, які можуть бути використані для підтвердження законних прав громадян, зокрема на нарахування пенсій, різних видів матеріальної допомоги та компенсацій, інших виплат і пільг терміном у 75 років. Протягом вказаного періоду працівник вправі отримати відповідні архівні документи, тоді як окремі неточності в цих документах або неповнота відображеної у них інформації не може бути перешкодою для реалізації особою своїх законних прав.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач-2, відмовляючи у зарахуванні до пільгового стажу позивача спірних періодів роботи (з 01.01.1987 по 31.12.1987; січень, травень, червень, жовтень, листопад 1988 року; з 01.07.1989 по 31.12.1989; з 01.07.1992 по 10.12.1992; з 23.10.1995 по 11.06.1999) лише з підстав відсутності окремих первинних документів на зберіганні в архіві за наявності у трудовій книжці позивача чітких записів про роботу за відповідною професією у спірний період, діяв всупереч наведеним правовим позиціям Верховного Суду та порушив конституційне право позивача на соціальний захист.
Крім того, слід зазначити, що пенсійним органом у архівних довідках від 26.02.2025 № 20/214 і № 20/215 за частковий спірний період підтверджено факт нарахування позивачу заробітної плати, що додатково свідчить про реальну трудову діяльність позивача у відповідні періоди. 
Відповідач-1 у акті від 23.04.2025 № 1300-5905-1/4365 встановив, що дані, зазначені в архівній довідці від 26.02.2025 № 20/214, виданій ОСОБА_2 за 1984-1989 роки, відповідають даним у первинних документах, які зберігаються у трудовому архіві міста Самбора, та розбіжностей з даними первинних документів не встановлено. Аналогічний висновок міститься у акті від 23.04.2025 № 1300-5905-1/4367 щодо перевірки архівної довідки від 26.02.2025 № 20/215.
Таким чином, факт роботи позивача за професією «відпальник скловиробів» на Самбірському склозаводі у спірні періоди підтверджується записами у трудовій книжці позивача, частково — архівними довідками про нараховану заробітну плату, актами перевірки відповідача, а також довідкою трудового архіву м. Самбора від 17.11.2025 № 20/836.
Як встановлено судом, рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 18.08.2025 № 133650010318 позивачу було призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 07.08.2025. 
Натомість 21.08.2025 пенсійним органом «на заміну рішення про призначення пенсії від 18.08.2025 № 133650010318» прийнято оскаржуване рішення № 133650010318 про відмову у призначенні пенсії.
Відповідно до пункту 5 статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
На момент прийняття рішення 18.08.2025 № 133650010318 пенсійному органу були наявні усі документи позивача, у тому числі рішення Комісії при ГУ ПФУ у Львівській області від 04.08.2025, на підставі яких пенсійним органом первинно було визнано право позивача на пенсію та призначено пенсію. Прийняття у подальшому рішення від 21.08.2025 «на заміну» рішення про призначення пенсії жодних нових обставин чи документів не виявило, а лише міститься переоцінка тих самих документів.
За таких обставин, рішення відповідача від 21.08.2025 № 133650010318 про відмову у призначенні пенсії за результатами повторної переоцінки тих самих документів за наявності раніше прийнятого рішення про призначення пенсії свідчить про порушення принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права (стаття 8 Конституції України), та принципу належного урядування.
Європейський суд з прав людини у справі «Новік проти України» (рішення від 18 грудня 2008 року) зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
Судом встановлено, що на дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (07.08.2025) позивач досягла 60-річного віку (а отже, і вікового критерію 50 років, передбаченого пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII), загальний страховий стаж позивача становить 20 років 08 місяців 27 днів, що відповідає вимозі не менше 20 років загального стажу, передбаченій пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до 02.03.2015, а також з урахуванням підтвердженого комісією при ГУ ПФУ у Львівській області пільгового стажу 8 років 02 місяці 27 днів та спірних періодів, які підлягають зарахуванню до пільгового стажу за результатами розгляду цієї справи (з 01.01.1987 по 31.12.1987; січень, травень, червень, жовтень, листопад 1988 року; з 01.07.1989 по 31.12.1989; з 01.07.1992 по 10.12.1992; з 23.10.1995 по 11.06.1999), пільговий стаж позивача за Списком № 2 за професією «відпальник скловиробів» становитиме більше 10 років, що відповідає вимозі не менше 10 років на зазначених роботах, передбаченій пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до 02.03.2015.
Враховуючи зазначене, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка діяла до внесення змін Законом № 213-VIII (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020).
Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, передбачених цим Законом. Оскільки позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 07.08.2025, пенсія підлягає призначенню саме з цієї дати.
При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Також суд враховує, що у справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним і скасування рішення відповідача-2 від 21.08.2025 № 133650010318 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача-2 призначити з 07.08.2025 позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020), зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: з 01.01.1987 по 31.12.1987; січень, травень, червень, жовтень, листопад 1988 року; з 01.07.1989 по 31.12.1989; з 01.07.1992 по 10.12.1992; з 23.10.1995 по 11.06.1999.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.08.2025 № 133650010318 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ЄДРПОУ 13967927) призначити з 07.08.2025 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020), зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: з 01.01.1987 по 31.12.1987; січень, травень, червень, жовтень, листопад 1988 року; з 01.07.1989 по 31.12.1989; з 01.07.1992 по 10.12.1992; з 23.10.1995 по 11.06.1999 та провести виплату такої пенсії, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ЄДРПОУ 13967927) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.