Справа № 183/6834/26
№ 2-а/183/89/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції про:
- визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7206197 від 16 травня 2026 року, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 340 грн 00 коп за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення,
в с т а н о в и в:
26 травня 2026 року до суду надійшов цей адміністративний позов, поданий від імені ОСОБА_1 (надалі – позивач), його представником – адвокатом Паламарчуком Д. В., у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському (на момент розгляду справи - Самарівському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позов передано головуючому судді 04 червня 2026 року.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 16 травня 2026 року в місті Києві по вул. Набережна Дніпровська поліцейський Управління патрульної поліції в місті Києві Гречка Дмитро Вікторович (надалі – Інспектор, працівник поліції) виніс постанову серії ЕНА № 7206197 від 16 травня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 (накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн 00 коп за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Згідно з фабулою постанови, 16 травня 2026 року о 15:01:12 в м. Києві на вул. Набережна Дніпровська водій керував транспортним засобом з тріщиною на лобовому склі, чим порушив ДСТУ 3649. 2010, чим порушив п. 31.4.7.е. ПДР – керував ТЗ у якого відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.
З указаною постановою позивач не погоджується та вважає її такою, що належить скасувати, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Зазначає, що позивач 16 травня 2026 року рухався транспортним засобом у межах чинного законодавства та з дотриманням Правил дорожнього руху. Позивача зупинив працівник поліції, який на запитання позивача про причини зупинки повідомив, що транспортний засіб позивача має технічну несправність. На вимогу позивача надати докази позивачеві таких не надано, відеозапис працівниками поліції не вівся, зауваження позивача щодо відеозапису були проігноровані. Після цього позивачем надано співробітнику правоохоронного органу посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Співробітниками поліції висувалися припущення щодо перебування позивача в стані сп`яніння, вчинялися неправомірні дії з образ та залякування, провокацій та розглянуто справу про адміністративне правопорушення. Після проведення розгляду справи та отримання постанови позивачем поставлене запитання, яким чином працівники поліції змогли виявити тріщину на лобовому склі автомобіля, рухаючись позаду транспортного засобу позивача. Однак, жодного належного пояснення чи доказів цього позивачеві не надано. Після складання постанови працівниками поліції продовжувалися звинувачення позивача щодо його перебування у стані сп`яніння, однак після повідомлення позивача про наявність інвалідності та захворювання, прохання викликати швидку допомогу працівники відповідача залишили місце події.
Представник позивач зазначає, що тріщина на лобовому склі транспортного засобу позивача виникла внаслідок ракетного удару по м. Києву 14 травня 2026 року й позивачем була подана відповідна заява до органів поліції щодо пошкодження майна внаслідок ракетного удару, після залишення працівниками поліції місця події позивачеві довелося самостійно викликати швидку допомогу та очікувати її прибуття для отримання необхідної медичної допомоги.
Представник позивач наголошує на допущенні працівниками відповідача процедурних порушень. Так, право позивача на ознайомлення з доказами вчинення адміністративного правопорушення не було реалізоване інспектором поліції, інспектор виніс оскаржувану постанову без підготовки до розгляду справи, не досліджував доказів.
Також представник позивача вказує на відсутності правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки виявлена працівниками відповідача тріщина на лобовому склі не є підставою для висновку про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП в силу відсутності такої технічної несправності транспортного засобу в переліку, визначеному п. 31.4.7 ПДР України з урахуванням ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28 грудня 2010 року № 630, ГОСТ 5727-88 «Скло безпечне для наземного транспортного засобу. Загальні технічні умови». В матеріалах справи відсутні докази встановлення інспектором поліції розміру тріщини на вітровому склі автомобіля позивача. Крім того, зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу. Більш того, Перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу наведений у розділі 31 Правил дорожнього руху України, а саме «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання». Однак, в цьому переліку відсутня окремо така несправність як тріщина на лобовому склі, тобто Правилами дорожнього руху не забороняється експлуатувати транспортний засіб в цьому випадку.
Вина позивача не була жодним чином підтверджена, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки єдиним доказом вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.
Постановленою суддею ухвалою від 04 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку письмового провадження. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву. Роз`яснено сторонам право подати клопотання про проведення розгляду справи з повідомленням сторін.
06 червня 2026 року копія адміністративного позову разом з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі доставлені до електронного кабінету відповідача.
15 червня 2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити в позові. Наголошує на правомірності дій Інспектора, їх відповідності нормам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Вказує, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був досліджений та встановлений поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак щодо відеозапису події відповідно до розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб. Таким чином в управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції відсутні фото – та відеоматеріали, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, як наслідок із незалежних від відповідача причин, не має об`єктивної можливості надати відеозапис події.
Дослідивши доводи адміністративного позову, оцінивши їх поданими доказами в їх сукупності, суд висновує таке.
Матеріали позову свідчать, що 16 травня 2026 року о 15:11:31 в м. Київ, Дарницький район, Набережна Дніпровська, співробітником 1 взводу 1 роти 4 батальйону полку 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Гречкою Д. В. розглянуто справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за наслідками чого складено постанову про накладення стягнення серії ЕНА № 7206197 /а.с.11-12/. З постанови вбачається, що 16 травня 2026 року о 15:01:12 в м. Києві на вул. Набережна Дніпровська водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , керував транспортним засобом MATIZ kА9476ВС, належним ОСОБА_2 , з тріщиною на лобовому склі, чим порушив п. 31.4.7.е ПДР – керування ТЗ у якого відсутні передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Вказаною постановою на позивача накладене стягнення у розмірі 340,00 грн. У додатку до постанови вказано: Бк 473860. Підписів позивача в графі вручення постанови та отримання роз`яснень про права постанова не містить.
Також матеріали справи свідчать, що 16 травня 2026 року о 15:40 ОСОБА_1 звернувся до КНП «Центр ЕМД та МК» та при перевірці тиску заявника виявлено тиск 170/90, пульс 100, про що видане направлення /а.с.18/.
З досліджених судом відеозаписів події 16 травня 2026 року, наданих позивачем з назвами «telegram-cloud-document-2-5233474683046762892» та «telegram-cloud-document-2-5233474683046762905» вбачається розмова ОСОБА_1 з інспекторами поліції, під час яких ОСОБА_1 знаходиться у транспортному засобі на водійському сидінні. Інспектор ОСОБА_3 на запитання позивача повідомляє про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» та повідомляє про виявлення тріщини на лобовому склі транспортного засобу позивача. На відео позивач встановлює час та дату за часами, які надіті на його руку, згідно з яким подія відбувається 16 травня 2026 року о 15.09.35. З діалогів, присутніх на відео суд убачає, що на запитання, які задає інспектор, позивач відповідає з підвищенням тону розмови та у агресивному, іноді – зухвалому, форматі, заявляючи про недовіру співробітникам правоохоронних органів. Водночас, відповідають дійсності і посилання позивача, що під час розмови позивач неодноразово звертав увагу співробітників відповідача про відсутність ведення ними відеофіксації, можливо – технічну несправність бодікамер, а також висловлювання співробітників відповідача про те, що стримана манера спілкування та поведінки інспектора пояснюється виконанням ним професійних обов`язків. Також наданим відеозаписом підтверджені посилання позивача на неодноразові посилання співробітників відповідача про можливе перебування позивача у стані сп`яніння без висловлення чітких вимог проходження перевірки, можливе відвідування лікаря у Дніпровському районі та проведення ними під час розмови перевірки стану військового обліку, повідомлення Інспектора про інвалідність позивача. Однак, наданий запис підтверджує і складення Інспектором Гречкою Д. В. постанови серія ЕНА № 7206197, роз`яснення прав та обов`язків позивачеві, покликання на порушення позивачем п.31.4.3.7.е ПДР, держстандарту 3649 від 2010 року внаслідок наявності на лобовому склі транспортного засобу тріщини в зоні дії склоочисника. При цьому на відеозаписі позивач веде зйомку, в тому числі і лобового скла, на хронометражі 0:05:33 відео «5233474683046762905» та 0:05:14 відео «5233474683046762892» вбачається, що від лівої бокової рами у напряму вправо та вверх, візуально – на невелику відстань, над склоочисником наявна тріщина скла. Також убачається, що після повідомлення Інспектора про встановлення ним з транспортного засобу, який рухався позаду тріщини на склі машини позивача, позивач виходить з машини, веде за допомогою власного телефону відеофіксацію транспортного засобу – MATIZ з державним номерним Інспектор пояснює, що при знаходженні в автомобілі поліції вбачається тріщина на автомобілі позивача при їзді ззаду. Далі Інспектор просить позивача пройти фізичний тест стан сп`яніння, на що позивач повідомляє інспектора про наявність у нього захворювання на розсіяний склероз та що дії працівників відповідача його нервують. Позивач кладе телефон та повідомляє про те, що захворювання, яким він хворіє може викликати порушення в його русі. Позивач на пропозицію відповідача піднімає руки та витягує пальці, однак повідомляє, що може впасти, якщо заплющить очі. Після чого інспектор питає про те, чи видав він копію постанови та бажає позивачу гарного дня. Після побажання позивач перепитує та просить надати йому таблетку від тиску, на що інспектор поліції повідомляє про відсутність таблетки та пропонує викликати швидку допомогу на що позивач погоджується. В подальшому відбувається розмова, по закінченню якої працівники відповідача їдуть.
Надані позивачем позовна заява та копія оскаржуваної постанови, відеозапис події, відзив відповідача свідчать про існування спору між сторонами з приводу правомірності винесення постанови у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наявності підстав для її скасування.
Вирішуючи спір суд ураховує таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
За змістом ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зокрема порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП).
Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Як убачається зі змісту ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд зазначає, що Правила дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 січня 2001 року № 1306 Про правила дорожнього руху, (надалі – ПДР) не містить п. 31.4.3.7.е, як його оголошував співробітник відповідача, однак за п. 31.1 Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Згідно з п. а) п. 31.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.
За п. 31.4 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.7. Інші елементи конструкції: е) відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.
Також ДСТУ 3649:2010. Колісні транспортні засоби (33994) передбачає вимоги до інших елементів конструкції, згідно з п. 6.8.5 якого на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. 
Статтею 258 КУпАП передбачено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.
Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 5 ст. 258 КУпАП).
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853).
Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 – 279-8 цього Кодексу.
Відповідно до змісту ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Надані суду матеріали свідчать про складення службовою особою відповідача постанови відносно позивача та відсутність складеного протоколу, що відповідає нормам пункту 4 Інструкції, ч. 2 ст. 258 КУпАП.
Водночас, за ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Суд зазначає, що хоча службовою особою відповідача протокол про адміністративне правопорушення не складався на підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП, однак це не звільняє відповідача від обов`язку довести законність та обґрунтованість прийнятого рішення.
Так, відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до основних положень про докази, закріплених у КАС України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано суду жодних беззаперечних доказів того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, заперечення позивача щодо відсутності в його діях порушень ПДР, нічим не спростовані.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратори та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували доводи позивача у частині відсутності тріщин чи сколів в зоні роботи склоочисників.
Такими доказами могли б бути покази свідків, дані відеозйомки, записи портативних відеореєстраторів.
При цьому, з наданого позивачем доказу вбачається наявність тріщини на вітровому склі транспортного засобу, яким керував позивач, однак те, що ця тріщина знаходиться в зоні дії склоочисників доказів не надано. Докази на підтвердження проведення вимірювань працівниками відповідача та встановлення цього факту відсутні. 
Крім того, надана суду постанова свідчить, що позивачеві інкриміноване порушення п.31.4.7.е ПДР, в той час, як з відеофіксації, наданої позивачем не вбачається відсутність у транспортного засобу позивача передбаченого конструкцією бамперу або заднього захисного пристрою.
Більш того, суд звертає увагу, що в обґрунтування ненадання відеодоказів, у тому числі Бк 4738060, відповідач у відзиві посилається на сплив 30 денного строку зберігання. Однак матеріали справи свідчать, що обставини події стосуються дати 16 травня 2026 року, позов подано 25 травня 2026 року, відповідачем копія позову від позивача отримана 25 травня 2026 року /а.с.19/, ухвала суду – 06 червня 2026 року /а.с.23/. Відтак до 15 червня 2026 року, знаючи про наявність спору, відповідач мав достатньо часу для вжиття дій зі збереження доказів.
Також, за п. 31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. Доказів наявності технічної несправності, яка, відповідно до встановлених правил експлуатація, забороняє подальший рух транспортного засобу, його експлуатацію, суду не подано.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, відповідачем не надано суду жодних беззаперечних доказів того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, заперечення позивача щодо порушень, допущених при складанні постанови посадовою особою відповідача нічим не спростовані. 
Таким чином у суду відсутня будь-яка доказова база про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, яка, як наслідок, обґрунтовувала б правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що свідчить про незаконність прийнятої відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення та необхідність її скасування.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити, скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та, в порядку п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департамента патрульної поліції Національної поліції України слід стягнути судовий збір. При цьому, суд ураховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року № 543/775/17, відповідно до якого, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, судовий збір складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6, 19, 77, 90, 159, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю. 
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7206197 від 16 травня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень 00 копійок, та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департамента патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 65 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду складене та підписане 19 червня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає, як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – Департамент патрульної поліції, код в ЄДРПОУ 40108646; місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Суддя         Д. О. Парфьонов