Справа № 375/2557/25
Провадження № 2/375/195/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого – судді Смик М.М.,
за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

розглянувши в приміщенні суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі – ТОВ «Українські фінансові операції») – Дідух Є.О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову представник вказував, що 2 липня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі – ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4781758 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказаний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 21564.
За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 000 грн шляхом перерахування коштів на картку зазначену відповідачем у заяві при укладенні кредитного договору, зі строком кредитування 360 днів – до 27 червня 2025 року. Договором встановлено стандартну процентну ставку в розмірі 1,50 % за кожен день користування кредитом, та знижену процентну ставку в розмірі 0,01% за кожен день користування кредитом.
27 лютого 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 27/02/2025, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступлено ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 від 2 липня 2024 року. 
Відповідно до реєстру боржників № б/н від 27 лютого 2025 року за договором факторингу від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до відповідача, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27/02/2025.
ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 від 2 липня 2024 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 59 824,35 грн, яка складається із: заборгованість за тілом кредиту – 9 905 грн, заборгованість за процентами нарахованим первісним кредитором – 32 238,92 грн та заборгованість за процентами нарахованим ТОВ «Українські фінансові операції» – 17 680,43 грн.
Вважаючи себе кредитором за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 від 2 липня 2024 року представник ТОВ «Українські фінансові операції» просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 59 824,35 грн, 2 422,40 грн у відшкодування судового збору та 10 000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Також представник просив впорядку частин 10, 11 статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за відповідною формулою починаючи з дати набрання рішення суду законної сили і до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача. 
Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників
Відповідно до довідки з Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 4 листопада 2025 року № 03-12-2609, яка 6 листопада 2025 року передана судді, ОСОБА_1 зареєстрована на АДРЕСА_1 . 
Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Рокитнянського районного суду Київської області. 
Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Цією ж ухвалою витребувано в АТ «Ощадбанк» наступну інформацію: 
- щодо підтвердження належності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжної картки № НОМЕР_2 ;
- щодо підтвердження або спростування факту зарахування (надходження) коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 банком-емітентом якої є АТ «Ощадбанк» за період з 2 липня 2024 року включно та протягом наступних п`яти календарних днів у сумі 10 000 грн за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
На виконання вимог ухвали від 24 листопада 2025 року АТ «Ощадбанк» направило на адресу суду листа, в якому міститься запитувана судом інформація. 
Зокрема, АТ «Ощадбанк» вказувало, що картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 .
Також товариство вказувало на те, що на картковий рахунок № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) здійснено зарахування коштів на суму 10 000 грн.
До листа товариство долучило виписку по рахунку НОМЕР_4 у гривнях, з якої вбачається, що 3 липня 2024 року ОСОБА_1 було зараховано кошти на картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) у сумі 10 000 грн. 
Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі на адресу зареєстрованого її місця проживання, проте судова кореспонденція повернулась до суду не врученою з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд враховує, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14 серпня 2020 року у справі № 904/2584/19).
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18).
Згідно з вимогами частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Стислий виклад позиції інших учасників справи
Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до суду не надходили.
Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 2 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 21564.
Пунктом 1.2 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту передбачено, що на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10 000 гривень. 
У пункті 1.3 про надання коштів на умовах споживчого кредиту зазначено, що строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
У клієнта наявне право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених договором, на підставі звернення до товариства із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора. (пункт 1.3.2 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту).
Рекомендовані дати внесення клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у графіку платежів - друга колонка «дата видачі кредиту/дата платежу». (пункт 1.3.3 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту).
Пунктом 1.4.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту стандартна процента ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1,5% та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100% = (54 000,00/10 000,00)/360x100%, де ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК – загальні витрати за кредитом; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях (п.1.3) .
Відповідно до пункту 1.4.2 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту знижена процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 21 липня 2024 року (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку ї обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Денна процентна ставка за цим договором у разі використання клієнтом права на знижену процентну ставку дорівнює 1.417% та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК1/ЗРК)/t ? 100%= (51 020,00/10 000,00)/360x100%, де: ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК1 – загальні витрати за кредитом при умові застосування зниженої процентної ставки; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях.

Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_5 . (пункт 2.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту).
Згідно з пунктом 2.2 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 2 липня 2024 року або 3 липня 2024 року. У випадку, якщо товариство здійснює перерахування коштів не у день укладання договору, а у наступні календарні дні, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредитування (кількість днів), зазначений в пункті 1.3 договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством в особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу клієнта.
До періоду розрахунку процентів включається день надання кредиту та день фактичного повернення кредиту. У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. (пункт 3.2 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту).
Пунктом 3.3 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту передбачено, що у випадку повного дострокового повернення кредиту клієнт зобов`язаний сплатити проценти, нараховані на дату повного дострокового повернення кредиту (включно) за фактичний строк користування кредитом. У випадку часткового дострокового повернення кредиту, клієнт повинен сплатити проценти, нараховані за користування кредитом до дати такого часткового повернення кредиту (включно), в порядку, передбаченому пунктом 4.2 договору. При цьому, після здійснення такого часткового повернення кредиту здійснюється перерахунок зобов`язань клієнта зі сплати процентів, розмір яких вказаний в графіку платежів у бік зменшення, на умовах та в порядку, передбачених в пункті 4.2 цього договору. Після здійснення коригування зобов`язань клієнта новий графік платежів, що складається за формою визначеною в пункті 4.2 договору, товариство розміщує в особистому кабінеті та/або направляє на електронну адресу клієнта, що вказана в цьому договорі або окремо повідомлена клієнтом товариству в порядку, передбаченому договором.
Сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в пункті 4.3. договору. (пункт 4.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту).
З інформаційної довідки про підтвердження платежу, виданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення», вбачається, що 2 липня 2024 року о 12 год 21 хв шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок № НОМЕР_3 ОСОБА_1 на виконання умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 зараховано кошти в сумі 10 000 грн (номер транзакції 441517974). 
Відповідно до детального розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 становить 59 824,35 грн, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту – 9 905 грн, заборгованість за процентами нарахованим первісним кредитором – 32 238,92 грн та заборгованість за процентами нарахованим ТОВ «Українські фінансові операції» – 17 680,43 грн. 
З відповіді АТ «Ощадбанк» встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 . 3 липня 2024 року на платіжну картку № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 було зараховано кошти в сумі 10 000 грн. Повний номер карткового рахунку, що належить ОСОБА_1 , на який зараховано кошти у сумі 10 000 грн – № 5457082503855673 ( НОМЕР_4 ). 
27 лютого 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 27/02/2025, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступлено ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 від 2 липня 2024 року. 
Відповідно до реєстру боржників № б/н від 27 лютого 2025 року за договором факторингу від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 від 2 липня 2024 року.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного.
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за його користування
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України).
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 7 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У справі, яка розглядається, суд встановив, що:
– за укладеним сторонами кредитним договором ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 000 грн та зобов`язувалася його повернути і сплатити проценти за користування кредитом; 
– відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість;
– матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 заперечувала наявність кредитних зобов`язань;

– надані позивачем докази підтверджують факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів;
– право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 від 2 липня 2024 року набуло ТОВ «Українські фінансові операції»;
– у ОСОБА_1 існує заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 від 2 липня 2024 року у розмірі 59 824,35 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 9 905 грн, заборгованість за процентами нарахованим первісним кредитором – 32 238,92 грн та заборгованість за процентами нарахованим ТОВ «Українські фінансові операції» – 17 680,43 грн;
– ОСОБА_1 не спростувала належними і допустимими доказами розмір заборгованості та правильність розрахунку.
З урахуванням викладеного, позивачем доведено існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. 
Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені.
Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за тілом кредиту у розмірі 9 905 грн, за процентами нарахованим первісним кредитором – 32 238,92 грн та за процентами нарахованим ТОВ «Українські фінансові операції» – 17 680,43 грн, що у загальному розмірі складає 59 824,35 грн.
Щодо вирішення позовних вимог про застосування положень частини 10, 11 статті 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України
Відповідно до частини десятою статті 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Частиною одинадцятою статті 265 ЦПК України передбачено, що Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Із аналізу зазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Однак, вказана стаття є нормою процесуального права, яка не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків до моменту виконання судового рішення, така вимога може бути задоволена судом, тільки коли суд вважатиме за доцільне застосування такої норми права.
Також, згідно із частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Окрім того, суд вважає, що рішення суду має бути чітким та зрозумілим для його виконання. Нарахування відсотків має мінливий характер і залежить від кількості днів прострочення зобов`язання, а тому при ухваленні рішення неможливо визначити конкретний розмір відсотків, що підлягає сплаті в майбутньому. 
Крім того, пунктом 18 Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 2 липня 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.
Відтак, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої вимоги позивача.
Висновки суду щодо розподілу судових витрат
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають стягненню 2 422,40 грн у відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за пред`явлення позову.
Разом з тим, у позові представник просив стягнути з відповідача кошти у відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) виклала висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничою допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У частинах четвертій–шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (пункт 268).
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за доцільне врахувати практику ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у пункті 77 рішення від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (заява № 49083/18) ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі. Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 34–47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 9 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).
Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується:
-договором про надання правничої допомоги від 1 серпня 2024 рок у№ 01/08/2024-А від 18 вересня 2025 року; 
-актом пройому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору від 1 серпня 2024 року № 01/08/2024-А від 18 вересня 2025 року;
-детальним описом робіт (наданих послуг) № 4781758 від 18 вересня 2025 року;
- заявкою № 4781758 на виконання доручення до договору від 1 серпня 2024 року №01/08/2024-А від 21 квітня 2025 року.
Розмір заявлених ТОВ «Українські фінансові операції» витрат на правничу допомогу підтверджений матеріалами справи.
За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2020 року у справі № 676/5537/19). 
За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» 10 000 грн на відшкодування цих витрат
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4781758 від 2 липня 2024 року у сумі 59 824,35 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні тридцять п`ять копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн (десять тисяч гривень), а разом 12 422,40 грн (дванадцять тисяч чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 24 червня 2026 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ЄДРПОУ 40966896, адреса: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2.
Відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована на АДРЕСА_1 .

Суддя Марина СМИК