Справа № 148/3340/25 
Провадження №2/148/488/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

19 травня 2026 року Тульчинський районний суд 
Вінницької області
в складі: головуючого судді Саламахи О.В., 
за участю секретаря Семенової М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

В С Т А Н О В И В:  
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 26.05.2025 між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем укладено кредитний договір № 26.05.2025-100000727, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн, строком на 168 днів, дата повернення – 09.11.2025, стандартна процентна ставка – 1% за один день користування кредитом, процентна ставка «Економ» - 0,5% за один день користування кредитом, комісія пов`язана з наданням кредиту – 5% від суми кредиту та в грошовому виразі становить 150 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 150 грн.
Свої зобов`язання ТОВ "Споживчий центр" за договором виконав у повному обсязі. 
Відповідач же свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, та станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 9090 грн, що складається з: 3000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 3990 грн – заборгованість по процентах; 150 грн – заборгованість по комісії; 450 грн - заборгованість по додатковій комісії; 1500 грн – заборгованість по неустойці. 
Через дані обставини позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №26.05.2025-100000727 від 26.05.2025 в розмірі 9090 грн, а також судові витрати. 
В судове засідання представник позивача не з`явився. У позовних вимогах представник позивача просить розглядати справу за його відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшли додаткові пояснення у справі, які мотивовані тим, що відповідач позовні вимоги не визнає повністю, вважає їх необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено ключову обставину, яка входить до предмета доказування у цій справі, а саме - факт реального перерахування кредитних коштів саме відповідачу та факт їх зарахування на банківську картку/рахунок, що належить саме відповідачу.
Сам по собі текст електронного договору, заявка, оферта, анкета, довідка-розрахунок чи внутрішня роздруківка позивача не підтверджують факту реального зарахування коштів на рахунок відповідача. 
Позивач у позові зазначає, що кредит нібито було надано шляхом перерахування коштів із використанням реквізитів електронного платіжного засобу 5355-28XX-XXXX9707, однак із наданих матеріалів не вбачається належного і допустимого доказу того, що: зазначена банківська картка належить саме ОСОБА_1 ; 26.05.2025 на цю картку фактично було зараховано 3000 грн.; платіжна операція була успішною та завершеною; кошти були отримані саме відповідачем, а не третьою особою; наданий позивачем «чек» або «квитанція» є первинним платіжним документом, який дає можливість ідентифікувати одержувача коштів, банкемітент, номер рахунку, RRN/ARN-код, статус операції, дату та час зарахування. 
Позивач фактично підміняє доказ отримання коштів посиланням на умови договору та власну довідку-розрахунок, однак, довідка-розрахунок є одностороннім документом позивача, складеним ним самим, та не є первинним платіжним документом, який підтверджує рух коштів по рахунку відповідача. 
У цій справі позивач просить суд стягнути кошти, виходячи з припущення, що якщо в електронному договорі зазначено певну масковану картку, то така картка належить відповідачу, а кошти були отримані саме ним. 
Представник відповідача зазначає, що позивач не надав доказу руху коштів саме по рахунку відповідача. Маскований номер картки у тексті договору не дає можливості встановити її власника. Так само не доводить факту отримання коштів відповідачем посилання позивача на договір із платіжним сервісом чи внутрішній чек, якщо такий документ не містить достовірних ідентифікуючих даних одержувача та підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача. Отже, позивач не довів виконання свого первинного обов`язку за кредитним договором - надання відповідачу кредитних коштів. 
Позивач посилається на те, що договір був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора. Відповідач прямо ставить під сумнів належність і достатність наданих позивачем електронних та паперових копій, оскільки вони не підтверджують головну обставину - фактичне отримання відповідачем грошових коштів.
Посилання позивача на одноразовий ідентифікатор не звільняє його від обов`язку довести факт перерахування коштів саме відповідачу. 
Крім того, позивач не надав доказів, що відповідач здійснював будь-які платежі на виконання спірного договору, визнавав борг, звертався щодо пролонгації, реструктуризації або іншим чином підтверджував факт отримання коштів, у зв`язку з чим, сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також, представник відповідача просить провести судове засідання у відсутність відповідача та представника.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем 26.05.2025 укладений кредитний договір № 26.05.2025-100000727, шляхом підписання заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилася 04.12.2024, про що свідчить копія даної заявки (а.с. зв.б. 16-22). Сума кредиту 3000 грн; строк користування кредитом 168 днів; дата повернення кредиту 09.11.2025, стандартна процентна ставка – 1% за один день користування кредитом, процентна ставка «Економ» - 0,5% за один день користування кредитом, комісія пов`язана з наданням кредиту – 5% від суми кредиту та в грошовому виразі становить 150 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 150 грн. 
Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитор зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти. 
Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п. 4.1 Договору: Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача.
3гідно п. 4.3. Договору: Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу.
Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався: Використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів - у терміни та строки, вказані у 3аявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Даний договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором Е734 (а.с. 23).
Згідно копії листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3-2212 від 22.12.2025, в якому вказано, що відповідно до Договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, на номер картки НОМЕР_1 здійснено переказ коштів 26.05.2025 о 12:10:33 год, у розмірі 3000 грн, призначення платежу: видача за договором кредиту №26.05.2025-100000727, що підтверджує те, що ТОВ "Споживчий центр" виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі (а.с. зв.б. 29). 
Відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконував, та відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №26.05.2025-100000727 від 26.05.2025 (а.с. 14) вбачається, що позичальник ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 9090 грн, що складається з: 3000 грн – основний борг; 3990 грн – проценти; 150 грн – комісія за надання; 450 грн - комісія за обслуговування; 1500 грн – неустойка.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Статтею 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.
За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Щодо позиції сторони відповідача, суд зазначає наступне.
Дослідивши вищевказані докази, суд дійшов висновку, що електронний кредитний договір №26.05.2025-100000727 від 26.05.2025 підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Е734 (а.с. 23), що відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до підписання договору власноручним підписом та свідчить про повне прийняття відповідачем його умов.
На підтвердження факту перерахування кредитних коштів позивачем надано копію листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3-2212 від 22.12.2025 (а.с. зв.б. 29), та відповідно до вказаного документа, на виконання Договору про переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, 26.05.2025 о 12:10:33 год на платіжну картку № НОМЕР_1 здійснено успішний переказ коштів у розмірі 3 000 грн, із призначенням платежу: «видача за договором кредиту №26.05.2025-100000727». Даний лист платіжної організації є належним первинним документом, який фіксує електронну транзакцію в платіжній системі та містить усі необхідні реквізити для ідентифікації платежу.
Сторона відповідача не надала жодних доказів на спростування факту отримання вказаної суми відповідачем та маючи безперешкодний доступ до інформації про власні фінансові рахунки, відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що платіжна картка № НОМЕР_1 йому не належить чи не належала станом на момент укладення договору, не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт отримання кредиту, правильність наданого позивачем розрахунку або свідчили б про повне чи часткове погашення вказаної заборгованості.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, оскільки не надавав своєчасно ТОВ "Споживчий центр" грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору № 26.05.2025-100000727. 
Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором.
Щодо стягнення з відповідача неустойки, суд дійшов наступного висновку. 
Згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 1500 грн.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В той же час, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто, законодавець визначив, що на період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь позикодавця неустойку, штраф, пеню. 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Згідно аналізу норм законодавства, відповідач, як позичальник є звільненим від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, тому правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки в розмірі 1500 грн немає, та в цій частині позовних вимог слід відмовити. 
Крім того, щодо стягнення з відповідача комісії у розмірі 600 грн, суд вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, зокрема надання споживчого кредиту.
Враховуючи вищевикладене, банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
Таким чином, надання та обслуговування кредиту, має надаватися клієнту безоплатно, тому стягнення комісії за обслуговування та надання кредиту, у розмірі 600 грн задоволенню не підлягає.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача до суду не надав, та не спростував. 
Оскільки станом на день розгляду справи спір між сторонами не врегульований, відповідач заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплатив, тому суд приходить до висновку, що з відповідача, як позичальника, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №26.05.2025-100000727 від 26.05.2025 в розмірі 6990 грн, з яких: 3000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 3990 грн – заборгованість по процентах.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача та про існування правових підстав для їх частково задоволення. 
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 1862,76 грн (2422,40 х 6990/ 9090 = 1862,76) (а.с. 1). 
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги", ст. 207, 526, 599, 610-612, 625, 626, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст.4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 247, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:
Позов – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 37356833, місцезнаходження якого: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, заборгованість за кредитним договором №26.05.2025-100000727 від 26.05.2025 в розмірі 6990 грн (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень), з яких: 3000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 3990 грн – заборгованість по процентах. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 37356833, місцезнаходження якого: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, судові витрати з оплати судового збору в сумі 1862,76 грн (одну тисячу вісімсот шістдесят дві гривні сімдесят шість копійок). 
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя: