ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 м. Дніпро Справа № 908/3910/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Віннікова С.В (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Левшиної Г.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.02.2026 (суддя Педорич С.І., повний текст якого підписаний 26.02.2026) у справі №908/3910/25
за позовом ГОЛОВНОГО ЦЕНТРУ КАПІТАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА, РЕКОНСТРУКЦІЇ ТА ЗАКУПІВЕЛЬ ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “МІК”
про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ГОЛОВНИЙ ЦЕНТР КАПІТАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА, РЕКОНСТРУКЦІЇ ТА ЗАКУПІВЕЛЬ ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ звернувся до Господарського суду Запорізької області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “МІК” штрафні санкції за договором поставки №97-25 від 14.03.2025 у розмірі 305 086,50 грн, з яких: пеня у розмірі 146 893,50 грн, штраф у розмірі 158 193,00 грн. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 661,04 грн просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку зі своєчасної поставки товару за договором від 14.03.2025 №97-25 про закупівлю речового майна, а саме порушення відповідачем строків поставки товару. Посилаючись на умови договору та ст. ст. 509, 525, 526, 610, 611 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 146 893,50 грн та штраф у розмірі 158 193,00 грн за порушення строку поставки товару. 

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.02.2026 у справі №908/3910/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “МІК” на користь ГОЛОВНОГО ЦЕНТРУ КАПІТАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА, РЕКОНСТРУКЦІЇ ТА ЗАКУПІВЕЛЬ ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ суму 73 446,75 грн (сімдесят три тисячі чотириста сорок шість гривень 75 коп.) пені та 79 096,50 грн (сімдесят дев`ять тисяч дев`яносто шість гривень 50 коп.) штрафу за несвоєчасну поставку товару за договором №97-25 про закупівлю речового майна від 14.03.2025. Видати наказ. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “МІК” на користь ГОЛОВНОГО ЦЕНТРУ КАПІТАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА, РЕКОНСТРУКЦІЇ ТА ЗАКУПІВЕЛЬ ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ суму 3 661,04 грн (три тисячі шістсот шістдесят одну гривню 04 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ. В решті суми у позові відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 26.02.2026 по справі № 908/3910/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені та штрафу на 50% є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не повною мірою досліджено обставини справи. Позивач наголошує, що договір від 14.03.2025 був укладений уже під час дії воєнного стану, а отже, відповідач мав об`єктивну можливість передбачити всі ризики та вплив повітряних тривог на виробничий процес. Нарахована сума неустойки в розмірі 305 086,50 грн є співмірною, справедливою та в 14,8 рази меншою за загальну вартість договору 4 519 800,00 гр), що свідчить про відсутність підстав для її зменшення. 
Скаржник акцентує увагу на тому, що предметом закупівлі є майно, необхідне для виконання завдань з оборони України, тому несвоєчасна поставка безпосередньо впливає на боєздатність підрозділів ДПСУ, що виключає можливість визнання прострочення незначним. Окрім того, відповідачем не надано належних доказів, зокрема сертифіката ТПП на підтвердження наявності форс-мажорних обставин, які б об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань у строк. Скаржник переконаний, що надмірне зменшення штрафних санкцій нівелює стимулюючу функцію неустойки, призводить до порушення балансу інтересів сторін та фактичного уникнення відповідачем відповідальності, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Свою позицію мотивує тим, що зобов`язання за договором виконані ним у повному обсязі, а незначне прострочення поставки зумовлено об`єктивними факторами, пов`язаними з безпековою ситуацією у м. Запоріжжя за місцем розташування виробничих потужностей. Зокрема, протягом строку виготовлення товару повітряні тривоги тривали 43,4 доби 31% загального часу виробництва, що безпосередньо впливало на роботу підприємства, яке визнане критично важливим для забезпечення потреб Збройних Сил України. 
Відповідач наголошує на відсутності умислу в порушенні строків та вказує, що позивачем не надано жодних доказів понесення збитків, тоді як стягнення неустойки у повному обсязі призведе до необґрунтованого збагачення кредитора. Посилаючись на статтю 551 ЦК України та сталу практику Верховного Суду щодо компенсаційного, а не карального характеру неустойки, відповідач стверджує, що суд першої інстанції, скориставшись дискреційними повноваженнями, правомірно зменшив розмір санкцій на 50%. 
На переконання відповідача, таке рішення забезпечує оптимальний баланс інтересів сторін, відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Віннікова С.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Віннікова С.В. (доповідач), судді Левшина Г.В., Андрейчук Л.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.02.2026 по справі №908/3910/25. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
08.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від ТОВ “МІК” надійшов відзив. 
Частинами 1, 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом обставини справи

14.03.2025 між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (далі – Головний центр, Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “МІК” (далі – Відповідач, Постачальник) (далі спільно – Сторони) укладено договір № 97-25 про закупівлю речового майна (наколінники тактичні бойові (вид 1), налокітники тактичні бойові (вид 1) (далі – Договір).
Пунктом 1.1. Договору визначено, що Постачальник зобов`язується у 2025 році поставити Товароодержувачу наколінники тактичні бойові (вид 1), налокітники тактичні бойові (вид 1), Код ДК 021:2015-35810000-5 “Індивідуальне обмундирування”, асортимент, кількість, ціна, інформація та технічна документація наведені в Специфікації (Додаток 1) та Технічному описі (Додаток 2) до цього Договору (далі – Товар), а Покупець – прийняти та оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. При цьому, Товароодержувачем є уповноважена особа за місцем поставки Товару згідно зі Специфікацією (Додаток 1).
Загальна вартість по Договору становить 4 519 800,00 грн (чотири мільйони п`ятсот дев`ятнадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок), у т.ч. ПДВ 20% 753 300,00 грн (сімсот п`ятдесят три тисячі триста гривень 00 копійок).
Договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2025 (пункт 11.1 Договору).
Відповідно до пункту 5.1. Договору, строк поставки товарів визначається у Графіку постачання (Додаток 4 до Договору).
Згідно Графіку постачання, який є Додатком 4 до Договору, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару:
у липні 2025 року – 2500 комплектів наколінників тактичних бойових (вид 1) та 2500 комплектів налокітників тактичних бойових (вид 1); 
у серпні 2025 року – 2500 комплектів наколінників тактичних бойових (вид 1) та 2500 комплектів налокітників тактичних бойових (вид 1).
Постачальник, відповідно до пункту 6.3.1 Договору, зобов`язаний постачати Товароодержувачу товар в кількості, строк та на умовах даного Договором.
Відповідно до пунктів 6.2.1 та 6.2.2 Договору Покупець має право вимагати від Постачальника поставки якісного Товару в кількості і строк, передбачений цим Договором, та належного виконання його обов`язків.
Поставку товарів Постачальник здійснив з порушенням строків постачання, а саме:
- у липні 2025 року:
наколінники тактичні бойові (вид 1) 2500 к-тів – 18.09.2025; 
налокітники тактичні бойові (вид 1) 2500 к-тів – 18.09.2025; 
- у серпні 2025 року:
наколінники тактичні бойові (вид 1) 2500 к-тів – 18.09.2025;
налокітники тактичні бойові (вид 1) 2500 к-тів – 18.09.2025.
Поставка товару підтверджується видатковою накладною №09/18/01 від 18.09.2025, актом приймання-передавання товарів № 09/12/01 від 18.09.2025, видатковою накладною №09/18/02 від 18.09.2025, актом приймання-передавання товарів №09/12/02 від 01.08.2025.
Пунктом 7.1. Договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законом та цим Договором.
Пунктом 7.3. Договору передбачено, що за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких построчено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено.
Як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідачем визнається як факт укладання договору № 97-25 про закупівлю речового майна від 14.03.2025, так і факт поставки товару 18.09.2025, тобто з порушенням встановлених договором строків поставки. 
Відповідно до частини 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
Платіжною інструкцією №3191 від 29.09.2025 та платіжною інструкцією № 3192 від 29.09.2025 позивач оплатив поставлений товар у розмірі 100% від вартості поставленого товару на загальну суму 4 519 800,00 грн.
Позивач звертався до Відповідача листом від 14.10.2025 №06.1/9300-25-Вих щодо порушення строків постачання, а також про нарахування пені та штрафу за прострочення поставки товарів та виникнення обов`язку по їх сплаті до 14.11.2025.
У зв`язку з несплатою відповідачем пені та штрафу у добровільному порядку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ “МІК” пені у розмірі 146 893,50 грн та штраф у розмірі 158 193,00 грн, які нараховані на підставі пункту 7.3. Договору.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Запорізької області прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності вимог позивача. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Колегія суддів констатує, що причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та вимога його cкасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу без повідомлення сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з вимогою позивача про стягнення пені та штрафу за порушення строку поставки товару за договором від 14.03.2025 №97-25 про закупівлю речового майна.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України (чинний на дату виникнення спірних відносин) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Господарським судом встановлено, що між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України та ТОВ “МІК” укладено договір №97-25 про закупівлю речового майна від 14.03.2025, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно графіку постачання, який є додатком 4 до договору, постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару:
у липні 2025 року – 2500 комплектів наколінників тактичних бойових (вид 1) та 2500 комплектів налокітників тактичних бойових (вид 1);
у серпні 2025 року – 2500 комплектів наколінників тактичних бойових (вид 1) та 2500 комплектів налокітників тактичних бойових (вид 1).
Відповідно до видаткових накладних та актів приймання-передавання товарів Постачальник здійснив поставку товару з порушенням строків постачання, а саме 18.09.2025.
Спір щодо обсягів та строків фактичної поставки товару між сторонами відсутній.
Зважаючи на визначений сторонами у договорі строк поставки, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару. Факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором підтверджується матеріалами справи та є доведеним.
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).
В пункті п. 7.3. договору визначено, що за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких построчено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено.
У зв`язку з тим, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання за договором, позивач на підставі пункту 7.3. договору нарахував пеню за порушення строків поставки товарів на загальну суму 146 893,50 грн та штраф за прострочення поставки товарів понад 30 днів у розмірі 158 193,00 грн.
Суд першої інстанції перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені у розмірі 146 893,50 грн та штрафу в розмірі 158 193,00 грн, дійшов висновку, що він є арифметично вірним та правомірно нарахованим.
Разом з тим, суд першої інстанції оцінивши у сукупності доводи сторін щодо нарахування пені та штрафу, викладені у заявах по суті, дійшов до висновку про зменшення розміру пені та штрафу.
При цьому, судом зокрема враховано, що: - відповідачем поставлено товар з незначним (у порівнянні зі строком виготовлення) порушенням строків поставки Товару, без передплати та з відсутністю претензій по якості; - протягом строку виготовлення товару (14.03.2025-31.07.2025) у м. Запоріжжя (за місцем розташування Відповідача та його виробничих потужностей) повітряна тривога лунала 130 разів, а її тривалість була 1042,6 години (43,4 доби), що у відсотковому співвідношенні до часу на виготовлення товару (140 днів), коли мешканці були під впливом надзвичайної ситуації, становить 31 % часу; - підприємство Відповідача визнано критично важливим підприємством для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань в особливий період; - відсутній умисний характер порушення строків поставки Товару.
Крім того, судом також прийнято до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що для позивача мали місце збитки у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання з поставки товару.
Отже, враховуючи специфіку відносини, які існують між сторонами, з урахуванням важливості та необхідності дотримання балансу інтересів сторін у даному конкретному випадку, виходячи з міркувань розумності та справедливості, беручи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, характер господарської діяльності, її суспільне значення, а також сумлінне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару, господарський суд вбачав наявність низки виняткових обставин, з якими законодавством пов`язується можливість реалізації судом дискреційних повноважень для зменшення розміру пені та штрафу.
Відтак господарський суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін та верховенства права, вважав обґрунтованим, розумним та справедливим зменшення розміру пені та штрафу за прострочення поставки товару на 50%. Зменшення суми пені та штрафу на 50% від заявленої в позові, з урахуванням обставин справи, не звільняє відповідача від господарської відповідальності, однак є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань. На підставі викладеного, позов було задоволено частково.
Колегія суддів наголошує, що за своєю правовою природою неустойка (пеня та штраф) є засобом стимулювання боржника до виконання зобов`язання. Хоча закон надає суду право зменшувати розмір штрафних санкцій, таке зменшення є актом дискреції (правом суду) і має застосовуватися лише для досягнення балансу між інтересами сторін.
Суд першої інстанції вже врахував сукупність обставин, що мають істотне значення для справедливого вирішення питання про розмір цивільно-правової відповідальності, а саме:
факт порушення відповідачем строків поставки товару за договором №97-25 від 14.03.2025 підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується самими сторонами. Розрахунок пені у розмірі 146 893,50 грн та штрафу у розмірі 158 193,00 грн, здійснений позивачем на підставі пункту 7.3 Договору, є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.
Разом з тим, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суд першої інстанції правомірно врахував сукупність виняткових обставин, що мають істотне значення для дотримання балансу інтересів сторін та справедливого визначення розміру господарської відповідальності. 
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про можливість зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, виходячи з наступного.
По-перше, судом враховано характер виконання зобов`язання відповідачем. Постачальником здійснено поставку товару в повному обсязі, без попередньої оплати за рахунок власних обігових коштів та за абсолютної відсутності претензій щодо його якості. При цьому строк прострочення є незначним у співвідношенні до загального строку виробничого циклу та строку дії договору, що свідчить про добросовісну поведінку відповідача як учасника господарських відносин.
По-друге, судом належним чином оцінено вплив об`єктивних чинників непереборної сили, зумовлених безпековою ситуацією у м. Запоріжжя за місцем розташування виробничих потужностей ТОВ “МІК”. Встановлено, що протягом строку виготовлення товару (березень – липень 2025 року) повітряна тривога оголошувалася 130 разів і тривала сукупно 1042,6 години. Це становить близько 31% від усього часу виробництва. Такі обставини створювали реальні та непереборні перешкоди для дотримання календарного графіка поставки, оскільки вимога дотримання заходів безпеки та збереження життя працівників є пріоритетною над строками виконання господарських зобов`язань.
По-третє, колегія суддів бере до уваги особливий статус відповідача. Підприємство ТОВ “МІК” визнано критично важливим для забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період. В умовах воєнного стану збереження фінансової стабільності такого суб`єкта господарювання є питанням не лише приватного, а й суспільного інтересу, що безпосередньо впливає на обороноздатність держави.
По-четверте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що прострочення поставки спричинило реальні збитки Державній прикордонній службі України чи призвело до неможливості виконання нею своїх функцій. За відсутності доведеної шкоди, стягнення неустойки у повному обсязі носило б виключно каральний характер, що суперечить принципам розумності та добросовісності.
Оцінюючи доводи апелянта про незаконність зменшення санкцій, апеляційний суд наголошує, що неустойка за своєю природою має компенсаторний, а не каральний характер. У даній справі позивачем не було надано жодних доказів того, що прострочення поставки товару спричинило реальні збитки, порушило сталість оборонних процесів або призвело до інших тяжких наслідків. За відсутності доведених збитків, стягнення неустойки у повному обсязі призвело б до порушення принципу справедливості та розумності, оскільки сума санкцій має бути співмірною з наслідками порушення.
Окрему увагу колегія суддів приділяє аргументам позивача щодо того, що договір укладався під час дії воєнного стану. Суд зауважує, що факт підписання контракту в умовах війни не нівелює обов`язок суду враховувати реальні безпекові умови в регіоні діяльності виробника. Місто Запоріжжя, де розташовані потужності відповідача, є прифронтовим і перебуває під постійним ризиком обстрілів. Статистичні дані про тривалість повітряних тривог, які займали понад 31% від загального часу виробництва, є об`єктивним фактором, що безпосередньо впливає на графік роботи персоналу та технологічні процеси. Відповідач, будучи критично важливим підприємством для потреб ЗСУ, діяв в умовах підвищеного ризику, що виключає наявність умислу на свідоме ігнорування строків поставки.
Верховний Суд у постанові від 18.05.2022 у справі №280/988/19 зазначив, що дотримання необхідного (справедливого) балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами (принципу пропорційності) є важливою вимогою громадянського суспільства, демократичної, соціальної та правової держави та складовою принципу верховенства права.
У справі № 902/417/18 постанова від 18.03.2020 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
В рішенні Конституційного Суду України у справі №15 рп/2004 вказано, що зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки, а справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зменшення пені та штрафу на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін, який є достатнім та пропорційним заходом відповідальності, який забезпечує реалізацію превентивної та стимулюючої функцій штрафних санкцій. 
Таким чином, колегія суддів наголошує, що рішення суду першої інстанції забезпечує справедливий баланс між правом позивача на компенсацію за прострочення та необхідністю збереження життєздатності вітчизняного виробника в умовах війни. Будь-яке інше співвідношення санкцій могло б призвести до невиправданої фінансової дестабілізації відповідача, що було б очевидно неспівмірним із наслідками допущеного порушення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався принципу пропорційності та справедливості. Підстав для переоцінки встановлених обставин немає. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду.
Згідно зі статтями 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст. 79 ГПК України.
Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються належними доказами і ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про неповне з`ясування інших обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування статей 509, 525, 526, 530, 610, 626, 628, 629 Цивільного кодексу України, а також статей 76,77 Господарського процесуального кодексу України не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Судові витрати

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 26.02.2026 по справі № 908/3910/25 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складений та підписаний 25.05.2026.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя Г.В. Левшина