П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/6430/26 
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
25 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду (ухвалене суддею Шевчуком О.П. у м. Хмельницькому) від 07 травня 2026 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 01 квітня 2026 року, якою на позивача накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року позов задоволено. Таким рішенням визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 01 квітня 2026 року про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області штрафу в розмірі 5100 гривень.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Водночас поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його волевиявлення.
Оскільки виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, а інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат позивач не має, тому суд дійшов висновку, що часткове невиконання судового рішення позивачем через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки об`єктивно не залежить від волі позивача.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що з 05 січня 2021 року Державою виділялися кошти для погашення заборгованості за судовими рішеннями, проте боржник з січня 2021 року по жовтень 2025 року так і не виплатив заборгованість за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 560/2121/20. 
Скаржник стверджує, що відсутність коштів або недостатність коштів у боржника не є об`єктивно непереборними обставинами, які перешкоджають йому виконати судове рішення. 
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Стислий виклад встановлених обставин
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 560/2121/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% суддівської винагороди працюючого судді Полонського районного суду Хмельницької області згідно з довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області № 111 від 13 березня 2020 року, врахувавши при цьому виплачені суми.
На виконання згадуваного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .
Розмір щомісячного довічного грошового утримання після перерахунку станом на 19 лютого 2020 року склав 83239,20 гривень, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком пенсії ОСОБА_1 . 
При цьому сума доплати за період з 19 лютого 20202 року по 31 січня 2021 року становить 473602,35 гривень, що підтверджується розрахунком суми, що підлягає до виплати на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 560/2121/20.
19 лютого 2021 року Хмельницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 560/2121/20.
04 серпня 2021 року на підставі згадуваного вище виконавчого листа головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66370799, якою зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів виконати рішення суду у спосіб та порядок встановлений виконавчим документом та направлено рекомендованою кореспонденцією боржнику для виконання.
24 лютого 2026 року державним виконавцем на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області скеровано вимогу, у якій йшлося про необхідність виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 560/2121/20.
25 березня 2026 року боржником на адресу державного виконавця направлено повідомлення, у якому зазначено, що виплата нарахованої заборгованості пенсії на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 560/2121/20 буде здійснена ОСОБА_1 з урахуванням Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного грошового утримання судді у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821, та в межах затверджених бюджетних асигнувань, виділених на цю мету за джерелами їх фінансування.
01 квітня 2026 року державним виконавцем складено акт, у якому зафіксовано, що станом на 01 квітня 2026 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 560/2121/20 залишається невиконаним, так як документів, які б свідчили про фактичне виконання такого рішення від боржника не надходило.
01 квітня 2026 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову № 66370799, якою на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Частиною 1 статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону № 1404-VIII).
Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями статті 75 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Таким чином, слушними слід визнати висновки суду першої інстанції, що відповідальність боржника настає саме за невиконання судового рішення без поважних причин. 
Тобто, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Так, встановленими у цій справі обставинами підтверджується те, що донараховану пенсійним органом суму суддівської винагороди боржником не було виплачено стягувачу у зв`язку з відсутністю коштів на такі цілі.
При цьому відповідно до розрахунку суми, що підлягає виплаті ОСОБА_1 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 560/2121/20, невиплачена частина становить 473602,35 гривень.
Водночас з огляду на приписи частини 1 статті 75 Закону № 1404-VIII постанова про накладення штрафу виноситься у разі невиконання рішення саме без поважних причин. 
Проте колегія суддів зауважує, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в частині виплати сум суддівської винагороди за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, що й цілком обгрунтовано враховано судом першої інстанції.
Більше того, накладення штрафу на боржника за відсутності відповідного фінансування на виплату заборгованості жодним чином не захищає право особи на отримання таких коштів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 812/1813/18, від 21 травня 2020 року у справі № 310/6910/16-а, від 19 лютого 2020 року у справі № 821/1491/17 та ряду інших.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів на виплату нарахованих, але невиплачених ОСОБА_1 сум суддівської винагороди, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а тому оскаржувана постанова про накладення на пенсійний орган штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів переконана, що оскаржуване у цій справі судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Водночас слід врахувати, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23).
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, немає потреби давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції (частина 1 статті 329, стаття 331 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя-доповідач	 		Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.