ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 травня 2026 року      м. Чернівці  справа № 725/10171/24
провадження №22-ц/822 /570/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Одинака О.О.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 27 січня 2026 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Позов ОСОБА_1 обґрунтовано наступним. 22 вересня 1991 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 32.
30 липня 2024 року рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами було розірвано.
Вказувала, що за час шлюбу, подружжям було набуто наступне майно: 
- квартиру АДРЕСА_1 ;
- будівлю складу за адресою: АДРЕСА_2 ;
- будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 ;
- транспортний засіб NISSAN JUKE (хетчбек-легковий) НОМЕР_1 2013 р.в.; 
- транспортний засіб MAN НОМЕР_2 (вантажний фургон-В) НОМЕР_3 , 2003 р.в.;
- транспортний засіб TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 , 2005 р.в.;
- транспортний засіб SKODA FABIA (легковий комбі-В) НОМЕР_5 2007р.в.
Просила визнати зазначене майно об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Виділити із спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 : 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Виділити із спільного майна подружжя та визнати за відповідачем ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Виділити із спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право приватної особистої власності на транспортний засіб NISSAN JUKE (хетчбек-легковий) НОМЕР_1 2013 р.в.
Виділити із спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право приватної особистої власності на транспортний засіб SKODA FABIA (легковий комбі-В) НОМЕР_5 2007р.в.
Виділити із спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 1/2 частину будівлі складу за адресою: АДРЕСА_2 .
Виділити із спільного майна подружжя та визнати за відповідачем ОСОБА_2 1/2 частину будівлі складу за адресою: АДРЕСА_2 .
Виділити із спільного майна подружжя та визнати за відповідачем ОСОБА_2 право приватної особистої власності на будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 .
Припинити право спільної сумісної власності на будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 ., транспортний засіб MAN НОМЕР_2 (вантажний фургон-В) НОМЕР_3 , 2003р.в. , транспортний засіб TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 , 2005р.в.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з розглядом справи.
ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, в якій посилався на те, що окрім майна, про яке вказує ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, у неї також наявний ще транспортний засіб марки SKODA, д.н.з. НОМЕР_6 , 2007 р.в., вартістю 158 000 грн .; гривневий поточний рахунок № НОМЕР_7 відкритий в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у Кіцманському відділенні №933 та депозит на суму 750 000 грн. в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у Кіцманському відділенні №933.
Крім того вказав, що у спільній квартирі знаходиться наступне рухоме майно: кухонний меблевий набір вартістю 155 000 грн. Плита газова вартістю 24 000 грн. Холодильник вартістю 60 000 грн. Пральна машина вартістю 28 000 грн. Душовий бокс кабіна вартістю 55 000 грн. Спальний гарнітур вартістю - 90 000 грн. Гарнітур умивальник з дзеркалом вартістю 24 000 грн. Картина вартістю 45 000 грн. Газовий котел вартістю 45 000 грн. Люстри 3 шт. вартістю 9 000 грн. Софа, диван, 2 крісла вартістю 90 000 грн. Санвузол вартістю 6 000 грн. Мікрохвильова піч вартістю 6 000 грн. Всього на суму: 637 000 грн.
Вважає правильним здійснити поділ майна наступним чином: 
- залишити за ним право власності на 1/2 частину квартири в АДРЕСА_4 вартістю 1 556 000 грн.; 
- будівлю склад за адресою : АДРЕСА_2 , вартістю 1 520 000 грн., 
- транспортні засоби марки: NISSAN JUKE (хетчбек В легковий). НОМЕР_1 , 2013 р.в., вартістю - 291 200 грн.; MAN НОМЕР_2 (вантажний фургон-В), НОМЕР_3 , 2003 р.в., вартістю 291200 грн.; TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 , 2005 р.в., вартістю 187 200 грн. 
Залишити ОСОБА_1 : 
- 1/2 частину квартири в АДРЕСА_4 ; 
- автомобіль марки SKODA FABIA (легковий комбі-В), НОМЕР_5 , 2007 р.в.; 
- будівлі току за адресою : АДРЕСА_3 ; 
- гривневий поточний рахунок № НОМЕР_8 відкритий в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у Кіцманському відділенні № 933, 
- депозитні кошти з початку 2000 років на суму 800 000 грн. в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у Кіцманському відділенні №933, 
- все рухоме майно на суму 637 000 грн., а саме : кухонний меблевий набір вартістю 155 000 грн., плиту газову вартістю 24 000 грн., холодильник вартістю 60 000 грн., пральну машину вартістю 28 000 грн., душовий бокс кабіну вартістю 55 000 грн., спальний гарнітур вартістю - 90 000 грн., гарнітур умивальник з дзеркалом вартістю 24 000 грн., картину вартістю 45 000 грн., газовий котел вартістю 45 000 грн., люстри 3 шт. вартістю 9 000 грн., софу, диван, 2 крісла вартістю 90 000 грн., санвузол вартістю 6 000 грн., мікрохвильову піч вартістю 6 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чернівецького районного суду м.Чернівців від 27 січня 2026 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення Чернівецького районного суду м. Чернівців від 27 січня 2026 року, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів перебування сторін у шлюбі чи рішення суду, яким шлюб між ними розірвано, хоча факт укладення шлюбу та його розірвання сторонами не оспорювався та був викладений у позовних заявах обох сторін. 
Суд першої інстанції не надав жодної оцінки наданим позивачем доказам, що є порушенням вимог ст. 89 ЦПК України щодо обов`язку оцінити кожний доказ у справі та мотивувати його прийняття або відхилення. Ігнорування доказів свідчить про не з`ясування обставин справи та є самостійною підставою для скасування рішення суду. Суд не розглянув справу, не вирішив спір.
Позивач вважає правильним здійснити поділ майна наступним чином: 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_4 , свідоцтво про право власності НОМЕР_9 від 23.09.2009 р., вартість якої складає 2221797 грн., виділити позивачу. 
Транспортний засіб NISSAN JUKE (хетчбек-легковий) НОМЕР_1 вартістю 291 200 грн. виділити позивачу. 
Транспортний засіб SKODА FABIA (легковий комбі-В) НОМЕР_5 вартістю 158 000 грн. виділити позивачу. 
1/2 будівлі складу за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої складає 1831521 грн. виділити позивачу. 
1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_4 , свідоцтво про право власності НОМЕР_9 від 23.09.2009 р., вартість якої складає 2221797 грн. виділити відповідачу. 
1/2 будівлі складу за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої складає 1831521 грн. виділити відповідачу. 
Будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 . вартість яких складає 1151031 грн. виділити відповідачу.
Транспортний засіб MAN 8.145 (вантажний фургон-В) НОМЕР_3 , 2003 р. в. об`єм двигуна 4580 см3. вартістю 291 200 грн. виділити відповідачу.
Транспортний засіб TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 , вартістю 187 200 грн. виділити відповідачу.
Також, звертає увагу суду, що запропонований варіант поділу майна, який був поданий у зустрічному позові до суду першої інстанції, є необґрунтованим та таким, що не відповідатиме змісту відповідного права чи об`єктивного інтересу сторін та в результаті може привести до негативних наслідків, а саме погіршення майнових прав осіб. 
Апелянт вважає оцінку майна, зазначену ОСОБА_2 у зустрічному позові, значно заниженою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
При розгляді апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне. 
22 вересня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 32.
30 липня 2024 року рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами розірвано.
За час шлюбу, подружжям набуто майно:
- квартира АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності НОМЕР_9 від 23.09.2009 р. зареєстрована на ОСОБА_2 . Вартість вказаної квартири згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості складає 3488860.15грн. та згідно звіту №24-2024 про незалежну оцінку майна складає 4443595 грн.;
- будівля склад за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВКА 611375 від 21.11.2007 р. Вартість вказаного складу згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості складає 10710115.58 грн. та згідно звіту №25-2024 про незалежну оцінку майна складає 3663043 грн.
- будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВРЕ 839824 ВРЕ839825 від 08.02.2011 р. Вартість вказаних будівель згідно звіту №26-2024 про незалежну оцінку майна складає 1151031 грн.
- транспортний засіб NISSAN JUKE (хетчбек-легковий) НОМЕР_1 2013 р.в. об`єм двигуна 1598 см3. вартістю 291 200 грн. Власником зазначено ОСОБА_2 ;
- транспортний засіб SKODА FABIA (легковий комбі-В) НОМЕР_5 2007 р.в. об`єм двигуна 1390 см3. вартістю 158 000 грн. Власником зазначено ОСОБА_1 , має право користуватися ОСОБА_2 ;
- транспортний засіб MAN 8.145 (вантажний фургон-В) НОМЕР_3 , 2003 р.в. об`єм двигуна 4580 см3. вартістю 291 200 грн. Власником зазначено ОСОБА_2 ;
- транспортний засіб TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 , 2005 р.в. об`єм двигуна 2362 см3 вартістю 187 200 грн. Власником зазначено ОСОБА_2 , має право користуватися ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.
Відмовляючи в позовах, суд першої інстанції посилався на те, що для визначення спірного майна спільною сумісною власність подружжя, сторонами подано докази щодо його придбання та вартості, а саме : копії договорів купівлі-продажу будівель, квартири та доказів на визначення їх вартості. Проте не надано доказу про перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі чи рішення суду, яким шлюб між ними розірвано, а також сторонами по справі не обґрунтовано та не доведено належними доказами можливості поділу вказаного майна з дотриманням балансу інтересів сторін.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає рішення не законним, не обґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до загальних засад цивільного судочинства та вимог процесуального закону, закріплених, зокрема, у статтях 76-78, 81, 83, 84, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, суд під час вирішення спору зобов`язаний установити всі обставини, що мають значення для справи, надати їм належну юридичну оцінку та оцінити всі докази у їх сукупності. Без виконання цих процесуальних дій ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення є неможливим.
Крім того, вирішення спору про поділ спільного майна подружжя має бути спрямоване на остаточне врегулювання конфлікту між сторонами та не повинно зумовлювати необхідність їх повторного звернення до суду з новими позовами.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.
Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 210/2492/19.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.
Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Колегією суддів встановлено наступне. 
22 вересня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 32.
30 липня 2024 року рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами розірвано.
За час шлюбу, подружжям набуто майно:
- квартира АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності НОМЕР_9 від 23.09.2009 р. зареєстрована на ОСОБА_2 . Вартість вказаної квартири згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості надану позивачем ОСОБА_1 становить 3488860.15грн. та згідно звіту №24-2024 про незалежну оцінку майна наданим відповідачем ОСОБА_2 становить 4443595 грн.;
- будівля склад за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВКА 611375 від 21.11.2007 р. Вартість вказаного складу згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості складає 10710115.58 грн. та згідно звіту №25-2024 про незалежну оцінку майна складає 3663043 грн.;
- будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВРЕ 839824 ВРЕ839825 від 08.02.2011 р. Вартість вказаних будівель згідно звіту №26-2024 про незалежну оцінку майна складає 1151031 грн.;
- транспортний засіб NISSAN JUKE (хетчбек-легковий) НОМЕР_1 2013 р.в. об`єм двигуна 1598 см3. вартістю 291 200 грн. Зареєстровано за ОСОБА_2 21.12.2013р.;
- транспортний засіб SKODА FABIA (легковий комбі-В) НОМЕР_5 2007 р.в. об`єм двигуна 1390 см3. вартістю 158 000 грн. Зареєстровано за ОСОБА_1 07.02.2013р., має право користуватися ОСОБА_2 ;
- транспортний засіб MAN 8.145 (вантажний фургон-В) НОМЕР_3 , 2003 р.в. об`єм двигуна 4580 см3. вартістю 291 200 грн. Зареєстровано за ОСОБА_2 30.03.2012р.;
- транспортний засіб TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 , 2005 р.в. об`єм двигуна 2362 см3 вартістю 187 200 грн. Зареєстровано за ОСОБА_2 11.12.2009р., має право користуватися ОСОБА_1 .
Сторонами не оспорюється факт набуття зазначеного майна в період шлюбу. 
Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи
Верховний Суд неодноразово зазначав, що сама по собі реєстрація майна, набутого під час шлюбу, на одного з подружжя, не змінює його статусу спільної сумісної власності. Це означає, що таке майно належить обом із подружжя, незалежно від того, на кого з них зареєстроване право власності. Така позиція викладена зокрема в постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 639/5409/18. 
Звертаючись з позовом ОСОБА_1 просила виділити із спільного майна подружжя та визнати за нею : 
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ,
- право приватної особистої власності на транспортний засіб NISSAN JUKE (хетчбек-легковий) НОМЕР_1 , 
- право приватної особистої власності на транспортний засіб SKODA FABIA (легковий комбі-В) НОМЕР_5 ,
- 1/2 частину будівлі складу за адресою: АДРЕСА_2 .
Виділити із спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_2 :
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ,
- 1/2 частину будівлі складу за адресою: АДРЕСА_2 ,
-  право приватної особистої власності на будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 .
Припинити право спільної сумісної власності : на будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 ., транспортний засіб MAN НОМЕР_2 (вантажний фургон-В) НОМЕР_3 , 2003р.в., транспортний засіб TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 , 2005р.в.
В зустрічному позові ОСОБА_2 просив залишити за ним право власності на 1/2 частину квартири в АДРЕСА_4 , 
- будівлю склад за адресою : АДРЕСА_2 , 
- транспортні засоби марки: NISSAN JUKE (хетчбек В легковий). НОМЕР_1 , MAN НОМЕР_2 (вантажний фургон-В), НОМЕР_3 , TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 . 
Залишити ОСОБА_1 : 
- 1/2 частину квартири в АДРЕСА_4 ; 
- автомобіль марки SKODA FABIA (легковий комбі-В), НОМЕР_5 , 
- будівлі току за адресою : АДРЕСА_3 ; 
- гривневий поточний рахунок № НОМЕР_8 відкритий в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у Кіцманському відділенні № 933, 
- депозитні кошти з початку 2000 років на суму 800 000 грн. в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у Кіцманському відділенні №933, 
- кухонний меблевий набір, плиту газову, холодильник, пральну машину, душовий бокс кабіну, спальний гарнітур, гарнітур умивальник з дзеркалом, картину, газовий котел, люстри 3 шт., софу, диван, 2 крісла, санвузол, мікрохвильову піч. 
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Однак, доказів того, що до складу спільного майна подружжя входить гривневий поточний рахунок № НОМЕР_8 відкритий в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у Кіцманському відділенні № 933, депозитні кошти з початку 2000 років на суму 800 000 грн. в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у Кіцманському відділенні №933 матеріали справи не містять. 
Як і немає доказів наявності зазначеного у зустрічній позовній заяві рухомого майна ( кухонний меблевий набір, плита газова, холодильник, пральна машина, душовий бокс кабіна, спальний гарнітур, гарнітур умивальник з дзеркалом, картина, газовий котел, люстри 3 шт., софа, диван, 2 крісла, санвузол, мікрохвильова піч), доказів на підтвердження придбання зазначеного майна в період шлюбу між сторонами, його ознак та вартості не надано. 
Представник позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції зазначила, що їй не відомо про вказане майно. 
За таких обставин, це не відноситься до спільного майна подружжя та не підлягає поділу. 
Метою заявленого позивачем позову, як і зустрічного позову, є поділ спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання позивачки та відповідача у зареєстрованому шлюбі. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Верховний Суд в постанові від 14.02.2024 у справі № 752/18272/18, звернув увагу на те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. 
Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц провадження № 14-67цс20. 
Визначаючи спосіб поділу вказаного майна колегія суддів ураховує, що поділ спірного майна, за яким одному і другому з подружжя виділяються окремі об`єкти майна з певною компенсацією, є найбільш прийнятним у цьому випадку, так як вирішує спір по суті і забезпечує кожному з подружжя можливість володіння і користування окремим, а не спільним майном.
При цьому апеляційний суд наголошує, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 провадження № 14-182цс21. 
Поділ майна з урахуванням ідеальних часток є неефективним способом захисту, буде потребувати нового судового розгляду і порушуватиме права іншого співвласника, який цим майном не користується. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.08.2023 року у справі №686/9818/22.
При вирішенні спору про поділ майна, необхідно встановити не лише обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати джерело і час придбання, його вартість та виходити з презумпції рівності часток, а й враховувати інші істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному із подружжя окремих видів (об`єктів) майна, можливість спільного користування певним видом майна у разі визначення ідеальних часток у цьому майні та спільного користування неподільною річчю, а також чи був визначений сторонами певний порядок користування спірним майном, матеріальне становище співвласників щодо можливості сплати грошової компенсацію при перевищенні вартості частки, що підлягає виділу іншому із подружжя тощо. На це наголошує Верховний Суд в постанові від 21.06.2023 року у справі №654/3751/18.
Таким чином, колегія суддів, враховуючи встановлений сторонами порядок та фактичне користування майном, вважає за можливе у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділити у власність ОСОБА_1 :
- 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; 
- будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 ; 
- транспортний засіб NISSAN JUKE (хетчбек-В-легковий) НОМЕР_1 2013 р.в. об`єм двигуна 1598 см3; 
- транспортний засіб SKODА FABIA (легковий комбі-В) НОМЕР_5 2007 р.в. об`єм двигуна 1390 см3. 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділити у власність ОСОБА_2 :
- 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- будівлю складу за адресою: АДРЕСА_2 ; 
- транспортний засіб MAN 8.145 (вантажний фургон-В) НОМЕР_3 , 2003 р.в. об`єм двигуна 4580 см3; 
- транспортний засіб TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 , 2005 р.в. об`єм двигуна 2362 см3. 
Вирішуючи спір в межах первинного та зустрічного позовів про поділ спільного майна подружжя та визначаючи спосіб поділу майна, колегія суддів вважає за установлених у цій справі обставин, що визначений спосіб поділу майна є найбільш прийнятним для обох сторін та відповідає засадам розумності та справедливості.
Щодо визначення розміру грошової компенсації колегія судів ураховує наступне.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 
Оскільки вартість виділеного кожному із подружжя у власність майна різниться у сумі, слід стягнути грошову компенсацію, як різницю у вартості поділеного майна, з того з подружжя, вартість виділеного майна якому є більшою.
У справі, яка переглядається, кожна із сторін подала суду докази у яких визначена різна вартість спірного майна, що призвело до обґрунтованих висновків про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження дійсної вартості спільного сумісного майна подружжя на час розгляду справи. При цьому жодна із сторін не заявляла клопотання про призначення судової експертизи щодо оцінки спірного майно, хоча судом це право було роз`яснено.
За таких обстави, враховуючи, що відшкодування різниці вартості майна покладається на ОСОБА_2 , суд вважає за доцільне виходити із вартості майна яка ним зазначена та підтверджена відповідними доказами.
Згальна вартість виділеного у власність ОСОБА_1 майна складає 969 200грн.
Загальна вартість виділеного у власність ОСОБА_2 майна складає 1 998 400грн.
Отже, різниця їх часток складає 1 998 400 – 969 200 = 1 029 200грн., а тому слід стягнути половину різниці вартості виділеного майна, яка становить 514 600грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . 
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. 
Судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна. Для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними. 
Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. 
Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. 
Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц провадження № 14-22цс20.
Щодо судових витрат 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивач при подачі позовної заяви сплатила судовий збір в розмірі 9 084 грн. За подання апеляційної скарги позивач сплатити судовий збір у розмірі 13 626грн. 
Позовні вимоги задоволено частково, тому розподіл судових витрат слід здійснити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 11 355 грн. (4 542 +6813 ).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.
Частини 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 вказала на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137, частина 8 статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20).
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19 вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Як вбачається з матеріалів справи стороною позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції не було заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу та не було надано жодних доказів на підтвердження її понесення. 
Представник позивача разом з апеляційною скаргою подала докази понесення судових витрат на правничу допомогу, а саме: долучено копію ордеру № СЕ 1095832 від 08 жовтня 2024 року ОСОБА_3 про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , попередній (орієнтовний )розрахунок від 20 лютого 2025 року, копію акту виконаних робіт №01/26 від 20 лютого 2026 року, в якому зазначено вид правничої допомоги та витрачений час як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції на загальну суму 46 692 грн. 
За таких обставин, відшкодуванню підлягають лише витрати на правничу допомогу, понесені за апеляційний розгляд справи.
Оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просить стягнути сторона позивача, а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності та по них є стала судова практика, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль та знань, та враховуючи, що аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви, колегія суддів вважає, що на відшкодування витрат правничої допомоги слід стягнути 5 188грн. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. п.1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення. 
Керуючись ст.ст.362, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 27 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове. 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
Зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділити у власність ОСОБА_1 :
- 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . 
-будівлі току за адресою: АДРЕСА_3 ; 
-транспортний засіб NISSAN JUKE (хетчбек-В-легковий) НОМЕР_1 2013 р.в. об`єм двигуна 1598 см3; 
-транспортний засіб SKODА FABIA (легковий комбі-В) НОМЕР_5 2007 р.в. об`єм двигуна 1390 см3. 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділити у власність ОСОБА_2 :
- 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- будівлю складу за адресою: АДРЕСА_2 ; 
- транспортний засіб MAN 8.145 (вантажний фургон-В) НОМЕР_3 , 2003 р.в. об`єм двигуна 4580 см3; 
- транспортний засіб TOYOTA SOLARA (легковий купе), НОМЕР_4 , 2005 р.в. об`єм двигуна 2362 см3. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 514 600 грн., як різницю у вартості поділеного майна.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11355грн. судового збору та 5188грн. витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Судді І.Б. Перепелюк

О.О. Одинак

І.Н. Лисак