Суддя Черняк В. Г. 

Справа № 644/12651/25 
Провадження № 2/644/1935/26 
28.04.2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 року        м. Харків
Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого - судді Черняка В. Г.,
за участю:
секретаря судових засідань - Черняк Ю.С., 
представника позивача - адвоката Волкова І.М.,
представника відповідача - адвоката Слюсаря А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Індустріального районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,- 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 205 928 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 квітня 2025 року відповідачу були потрібні безготівкові кошти у сумі 220 000 грн на картковому рахунку, та він попрохав позивача перерахувати зазначену суму на його карткові рахунки у в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Універсал Банк», при цьому відповідач запевнив позивача, що дані кошти у нього є в готівці, але він не має можливості відвідати банківські установи щоб поповнити свій рахунок, та обіцяв при першій зустрічі особисто віддати кошти позивачу готівкою. 25 квітня 2025 року позивач, довіряючи відповідачу, перерахував зі свого особистого карткового рахунку на користь відповідача 80 000 грн. на рахунок відповідача в АТ «Універсал Банк» та 140 000 на рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено відповідними банківськими квитанціями про перерахування коштів. Відповідач завірив позивача, що гроші в нього є, і він поверне їх при першій зустрічі. Після перерахування коштів відповідач став уникати позивача, та на прохання повернути кошти не реагував. Влітку 2025 року, після чергового нагадування про борг, відповідач повідомив позивачу, що тимчасово повернути гроші не може та попрохав зачекати, та запропонував частину котів повернути у вигляді бензину за карткою на заправній станції ВОГ, так як підконтрольне йому підприємство ТОВ «ПОЛІМЕР ІНТЕХ ХОЛДІНГ» закуповувало пальне за безготівкові кошти на заправках ВОГ. Позивачу підлеглі відповідача передали картку для заправки WOG а потім поповнювали її для заправок пального, сукупно позивач отримав пального 227 л на суму 14 072 грн, на яку зменшилась претензія до відповідача (02.08.2025 р. 30 літрів, 04.08.2025 р. 40 л, 07.08.2025 р. 45 л, 12.08.2025 р. 35 л, 14.08.2025 р. 37 л, 14.08.2025 р. 40 л, вартість пального в цей період складала 61,99 грн/л). Однак, в подальшому відповідач відмовився надавати пальне та повертати кошти. Жодних письмових угод між позивачем та відповідачем відносно отриманої суми не укладалось. Так як вказані вище кошти передавались не як кошти в борг, а лише як тимчасово збережене майно, то позов подається не в порядку стягнення коштів як заборгованості, а як позовна вимога про повернення безпідставно набутого та збереженого майна. Таким чином, на думку позивача, обов`язок повернути грошові кошти в сумі 220 000 грн у відповідача виник одразу після їх безпідставного набуття. За наведених обставин, відповідачем безпідставно отримані грошові кошти, перераховані йому позивачем згідно платіжних доручень 38СС-B32K-ETCK-4483 від 25.04.2025 та 84СН-42Х9-ХРТ3-ВНМ2 від 25.04.2025 року у сумі 220 000 грн. Відповідач повернув частину коштів у вигляді пального в відповідному еквіваленті, а тому вимога позивача зменшується на 14 072 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 07.01.2026 року позовну заяву залишено без руху.
08.01.2026 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви та подано уточнену позовну заяву.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 13.01.2026 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання по справі.

29.01.2026 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на наступне. Позивач сам стверджує у позовній заяві, що відповідачу потрібні були безготівкові кошти і що відповідач нібито попросив позивача йому ці кошти перерахувати, що той і зробив 25.04.2025 двома перерахуваннями в сумі 140 000,00 грн та 80 000,00 грн відповідно. Однак, позивач навмисно приховав від суду ту обставину, що 14.03.2025 відповідач видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гапон І.М. 14.03.2025 за реєстровим № 206 (далі - довіреність), на ім`я Позивача ОСОБА_1 , а також на юрисконсульта ТОВ «ПОЛІМЕР ІНТЕХ ХОЛДІНГ» Велічко Д.О., де відповідач є засновником. Цією довіреністю відповідач уповноважив вищезазначених осіб, у тому числі і позивача, від його імені здійснювати достатньо широке коло дій та представляти його інтереси в питаннях ведення виробничої (підприємницької) діяльності, у тому числі з питань внесення відповідних грошових коштів на будь-які рахунки відповідача та від його імені. На виконання цієї довіреності 24.04.2025 позивачем отримано грошові кошти, які належать відповідачу, на суму 70 0000,00 грн (сімсот тисяч гривень 00 коп.) та 405 625,00 грн (чотириста п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 00 коп.), про що свідчить особисто підписана позивачем розписка від 24.04.2025, яку він сфотографував та зі свого особистого телефону № НОМЕР_1 надіслав відповідачу на телефон № НОМЕР_2 у месенджері WhatsApp як підтвердження отримання коштів. Таким чином, 24.04.2025 позивачем було отримано грошові кошти, належні відповідачу, на загальну суму 1 105 625,00 грн. Зазначені грошові кошти позивач отримував особисто від: ОСОБА_3 - у сумі 700000,00 грн та юрисконсульта ТОВ «ПОЛІМЕР ІНТЕХ ХОЛДИНГ» ОСОБА_4 - у сумі 405625,00 грн, яка передала їх позивачеві за дорученням відповідача ОСОБА_2 (скріншоти екрана телефона відповідача № +38 (067) 574 35 94 від 24.04.2025 з вказівкою отримання від позивача ОСОБА_1 з № НОМЕР_1 копії розписки на 700000,00 грн та 405625,00 грн. Позивач ОСОБА_1 повинен був 25.04.2025 на виконання довіреності відповідача зробити внески всіх отриманих готівкових коштів у сумі 1 105 625,00 грн на особисті рахунки відповідача в АТ «Універсал Банк» та АТ КБ «ПриватБанк» шляхом поповнення рахунків відповідача через касу банку. 25.04.2025 відповідач отримав від позивача на картковий рахунок в АТ «Універсал Банк» суму 80 000,00 грн з призначенням платежу «поповнення рахунку» та в АТ КБ «ПриватБанк» 140 000,00 грн з призначенням «поповнення рахунку». 25.04.2025 р., після отримання відповідачем грошей на загальну суму 220 000,00 грн, йому зателефонував позивач та повідомив, що він не зміг особисто з`явитися в банк для внесення коштів через касу на рахунки відповідача, а перерахував відповідачу зазначену суму 220 000,00 грн зі своєї картки на картки відповідача шляхом поповнення. Відповідач був поставлений «перед фактом» та був вимушений погодитися на таке поповнення. Ще частину коштів у сумі 185 625,00 грн позивач обіцяв перерахувати відповідачеві наступного дня, 26.04.2025 р, але й досі ніяких перерахувань на рахунки відповідача не здійснив. Таким чином, усі перерахування на загальну суму 220 000,00 грн, що були отримані відповідачем 25.04.2025 двома перерахуваннями (поповненнями) на 80 000,00 грн та 140 000,00 грн була отримана відповідачем як часткове (у сумі 220 000,00 грн) виконання позивачем ОСОБА_1 доручення відповідача від 14.03.2025 в рамках. Таким чином, гроші, отримані відповідачем від позивача в сумі 220 000,00 грн є грошима, які позивач перерахував на виконання довіреності від 14.03.2025 № 206.Також, зауважив, що готівкові кошти в сумі 405625,00 грн, які позивач отримав 24.04.2025, він залишив собі в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач перерахував відповідачеві свої кошти з власної картки в сумі 220 000,00 грн, то відповідно його заборгованість перед відповідачем на день звернення з позовом складає 185 625,00 грн. Тобто, позивач суму 220 000,00 грн залишив собі в готівковому вигляді, а зараз в позовному провадженні намагається стягнути ті ж самі гроші, але безготівково. 
26.02.2026 року представником позивача адвокатом Волковим І.М. подано відповідь на відзив. Вважає твердження відповідача безпідставними. Зазначив, що про довіреність, надану відповідачем, дізнався з відзиву, вказана відповідачем довіреність не передавалась позивачу та ніколи ним не використовувалась, доказів використання даної довіреності відповідачем не надано. Також зазначив, що надані відповідачем скріншоти телефону з фото папірців не містить а ні посилання на грошові кошти, а ні будь - яке підтвердження, що це розписка складена позивачем про отримання коштів чи чогось іншого. Вважає, що обидва фото не мають вказівок на будь-яку валюту грошових коштів або будь-яке посилання на факт отримання позивачем грошових коштів. Посилання відповідача на те, що начебто треті особи передавали гроші позивачу для передачі відповідачу є абсурдними, та не грунтуються на законі.
02.03.2026 року відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення на відповідь на відзив. 

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Волков І.М. позов підтримав та просив його задовольнити.
Представник відповідача - адвокат Слюсар А.М. проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належним чином є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Так, 25 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 , перерахував зі свого особистого карткового рахунку (номер рахунку платника НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 , банк АТ УНІВЕРСАЛ БАНК, платник ОСОБА_1 ) на користь відповідача ОСОБА_2 80 000 грн. на рахунок відповідача в АТ «Універсал Банк» (номер рахунку отримувача НОМЕР_5 , банк АТ УНІВЕРСАЛ БАНК; отримувач Віталій К.) та 140 000 грн. на рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» (номер рахунку НОМЕР_6 ; код 2885812718; отримувач ОСОБА_2 ), що підтверджується відповідними банківськими квитанціями про перерахування коштів, та не спростовується відповідачем.

Щодо оцінки заперечень відповідача ОСОБА_2 проти позовних вимог ОСОБА_1 про повернення коштів, суд зазначає наступне.
Свої заперечення проти позову ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що перераховані йому ОСОБА_1 кошти і так є його особистими, раніш отриманими позивачем в готівковій формі через третіх осіб, а також тим, що відповідач видав позивачу довіреність в межах повноважень за якою позивачем було перераховано його особисті кошти позивачем на його рахунок. Ніяких інших правових підстав, окрім визначених за довіреністю повноважень, відповідач і позивач не мали, в тому числі і в питаннях здійснення відповідачем підприємницької діяльності. Відповідачу потрібні були безготівкові кошти на його рахунках, останній передавав через третіх осіб готівкові кошти позивачу, який повинен був повернути ці кошти відповідачу в безготівковій формі. Правовідносин між ними по укладенню договору займа, позики грошей між сторонами не було.
Суд критично оцінює дані твердження відповідача, з огляду на наступне.
Згідно із частиною 3 статтею 244 Цивільного Кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Ні Порядок посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419, ні Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» не передбачає згоду довіреної особи на видачу на її ім`я довіреності.
Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів передачі вказаної довіреності позивачу, чи вчинення позивачем будь-яких дій на користь відповідача за цією довіреністю, а отже твердження відповідача щодо зарахування коштів на його рахунок за його дорученням на підставі довіреності є недоведеними. Більш того, позивач стверджує, що про наявність такої довіреності взагалі йому стало відомо вже під час звернення до суду з позовом.
Крім того, у відзиві відповідач вказує, що на виконання зазначеної вище довіреності 24.04.2025 позивачем отримано грошові кошти, які належать відповідачу, на суму 700 000,00 грн та 405 625,00 грн, про що, на думку відповідача, свідчить особисто підписана позивачем розписка від 24.04.2025, яку останній сфотографував та зі свого особистого телефону № НОМЕР_1 та надіслав відповідачу на телефон № НОМЕР_2 у месенджері WhatsApp, як підтвердження отримання готівкових коштів. Таким чином, 24.04.2025 позивачем було отримано грошові кошти, належні відповідачу, на загальну суму 1 105 625,00 грн (один мільйон сто п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 00 коп.). Зазначені грошові кошти позивач отримував особисто від: ОСОБА_3 - у сумі 700000,00 грн та юрисконсульта ТОВ «ПОЛІМЕР ІНТЕХ ХОЛДИНГ» ОСОБА_4 - у сумі 405625,00 грн, яка передала їх позивачеві за дорученням відповідача ОСОБА_2 (скріншоти екрана телефона Відповідача № НОМЕР_2 від 24.04.2025 з вказівкою отримання від Позивача ОСОБА_1 з № НОМЕР_1 копії записки на 700000,00 грн та 405625,00 грн додаються)
Крім того, надані відповідачем копії скріншотів з текстом фото «Михалич к 15.00 будут ведра» та фото з текстом «405625 24.04.2025» та під фото напис «Ведра». 
Дані фото не містить а ні посилання на грошові кошти, а ні будь яке підтвердження, що це розписка складена позивачем про отримання коштів чи чогось іншого. 
Крім того, обидві фотографії скріншотів не мають вказівок на будь-яку валюту грошових коштів або будь яке посилання на факт отримання позивачем грошових коштів.
Верховний суд неодноразово наголошував, що розписка про отримання грошових коштів має містити відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання, обов`язкове зазначення валюти, та обставин (Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14- 465цс18).
Факт передачі грошових коштів має бути підтверджено документально або письмовою розпискою або банківською квитанцією.
Посилання на те, що начебто треті особи передали гроші позивачу для передачі відповідачу не ґрунтуються на законі.
Верховний суд нагадав, що ЦПК України встановлює обставини, які можуть бути підтверджені лише відповідними доказами. Факт виконання зобов`язання за договором позики, при цьому, не може бути доведений за допомогою пояснень сторони і показань свідка (постанова КЦС ВС від 18.07.2018 у справі № 143/280/17).
Таке правозастосування судами є сталим, і сформувало стабільну практику.
З огляду на викладене, відповідачем не надано належних і допустимих доказів отримання позивачем попередньо коштів від третіх осіб для передачі їх відповідачу в безготівковій формі. 
Виходячи з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

З`ясовуючи під час судового розгляду обставини в цій справі, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. 
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог позивача, посилається на обставини, що саме в межах наданих ним повноважень за довіреністю від 24.04.2025 позивачем отримано грошові кошти в готівковій формі, які належали відповідачу, на суму 700 000,00 грн та 405 625,00 грн, на загальну суму 1 105 625,00 грн (один мільйон сто п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 00 коп.). В якій спосіб, в якому розмірі і коли в межах наданих за довіреністю повноважень позивачем здійснювались ( не здійснювались) подальші дії з коштами - відповідач суду не доводить і не спростовує. 
Позивач же при зверненні до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів зазначає, що перерахування ним безготівкових коштів відповідачу мало місце за інших обставин і не на правовій підставі, а на підставі усного звернення відповідача з яким він перебував у дружніх відносинах про необхідність йому безготівкових коштів і останній безумовно мав їх повернути. 

Суд зазначає, що відповідач за позовом, за наявності до того фактичних обставин про виконання чи не виконання довіреною особою повноважень за відповідно наданою довіреністю і за наявності до того підстав, не позбавлений права звернення до суду з відповідними позовними вимогами до такої особи, оскільки набуття чи збереження майна за наявності до того правової підстави може мати наслідком і настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц, роз`яснив, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов; а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Тобто для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. 
Не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності.

Факт відсутності правової підстави для набуття відповідачем грошових коштів в розмірі 205 928 грн. підтверджується наданими позивачем належними та допустимими доказами.
Оскільки між сторонами у справі не встановлені і не існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за відсутності правової підстави, їх може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі не договірний характер правовідносин надає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Згідно наданих позивачем доказів, розмір безпідставно набутих відповідачем коштів становить 205 928 грн.
Таким чином, суд вважає, що грошові кошти в розмірі 205 928 грн. підлягають безумовному поверненню відповідачем позивачу, як набуті без достатньої правової підстави.
Постановою ВП ВС від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 встановлено, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наданими позивачем доказами.
На підставі ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.7,12,13,81,89,141,206,258,259,263-265,273,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 205 928 грн (двісті п`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 059 грн. 28 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 01.05.2026 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зарестроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя: Черняк В.Г.