ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
27 травня 2026 року 	Справа № 280/2756/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (с-ще. Тишенкове, Карлівський район, Полтавська область, РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
31 березня 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач - 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач - 2), Військової частини НОМЕР_4 (далі – відповідач -3), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 лютого 2026 року №137 про призов на військову службу під час проведення мобілізації та направлення для проходження Військової служби до військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- скасувати наказ Військової частини НОМЕР_4 в частині призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на посаду, зарахування його до списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 ;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 2007 року є особою, яка визнана непридатною до військової служби з виключенням з військової обліку за статті 77а Розладу хвороб, затвердженого наказом Міністра оборони №207 від 12 липня 1999 року. 24 лютого 2026 року, ОСОБА_1 , перебуваючи по робочим питанням у Запорізькій області на транспортному засобі DAF, р.н. НОМЕР_6 , в якому перевозив товарно-матеріальні цінності був зупинений, та на території БП 314 працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із працівниками поліції відносно нього застосовали фізичну силу та силоміць витягнули із транспортного засобу. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доставили до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а транспортний засіб DAF, р.н. НОМЕР_6 , в якому він перевозив товарно-матеріальні цінності залишили на місці де його зупинили працівники поліції. 16 січня 2026 року представником позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено адвокатський запит про надання інформації щодо направлення повісток на адресу позивача. Листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 29 січня 2026 року №12/129 повідомлено про те, що відповідно до відомостей АІКС «Оберіг» ОСОБА_1 направлено повістку на проходження ВЛК, відповідно до якої він мав прибути 16 липня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з неприбуттям на визначену дату 26 серпня 2025 року особу віднесено до категорії «Порушник військового обліку». В подальшому, 07 вересня 2025 року позивача супроводжено до ІНФОРМАЦІЯ_5 та вручено направлення на проходження ВЛК, від проходження ВЛК особа відмовилась. Також, 16 січня 2026 року позивач через свого представника звернувся до СВ №3 (м. Карлівка) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області із адвокатським запитом про надання інформації щодо звернення ТЦК та СП з приводу затримання та доставки ОСОБА_1 до ТЦК та СП, аткож про одержання рішення судового рішення про оголошення позивача у розшук або затримання або доставку ОСОБА_1 . Листом т.в.о. начальника капітаном поліції ОСОБА_3 №15576-2026 від 21 січня 2026 року представника позивача повідомлено про те, що станом на 21 січня 2026 року за даними системи НП наявне звернення у вигляді набору даних ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо порушення ОСОБА_1 , законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Звернення зареєстровано за №10595 від 06 серпня 2025 року системи ПНП відділом поліції № 3 Полтавського районного управлінням поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області. Внаслідок протиправного затримання позивача, ІНФОРМАЦІЯ_6 наказом від 24 лютого 2026 року №137 позивача призвано на військову службу під час проведення мобілізації та направлено для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_4 . ОСОБА_1 , наказом Військової частини НОМЕР_4 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 . Представник позивача вважає наказ про мобілізацію позивача безпідставним і таким, що суперечить чинному законодавству України з огляду на те, що станом на дату затримання позивач не мав статусу військовозобов`язаного, відповідно в нього відсутній обов`язок перебувати на обліку у будь-якому ТЦК та СП. Звертає увагу суду на те, що рішення про виключення з військового обліку є остаточним, законом не передбачено вимог стати на облік знову/повторно, окрім випадку, якщо особа робить це добровільно за власним бажанням. Такого бажання позивач не виявляв. Відомостями, які містяться у військово-обліковому документі позивача, підтверджується той факт, що його було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Виключення з військового обліку означає, що особа втрачає статус військовозобов`язаного та на неї не поширюються обов`язки з військового обліку. З огляду на вказані підстави позивач просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 06 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, витребувано докази у відповідачів по справі.
07 квітня 2026 року від представника Військової частини НОМЕР_4 на адресу суду на виконання вимог ухвали судді від 06 квітня 2026 року направлено копію витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №63 від 01 березня 2026 року відносно солдата ОСОБА_1 . 
Також, суд повідомлено про те, що позивача переведено до іншої частини, що підтверджується витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №87 від 23 березня 2026 року.
Разом із позовом представником позивача заявлено клопотання про витребування від ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПП «Полтавська пивна компанія», Військової частини НОМЕР_4 та Пологівського районного відділу поліції ГУІІП в Запорізькій області інформації.
Ухвалою суду від 10 квітня 2026 року у задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено. 
16 квітня 2026 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу суду надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти його задоволення та в обґрунтування якого вказано, що згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин ОСОБА_1 був взятий на облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 системою автоматично на підставі постанови КМУ № 932 від 16 серпня 2024 року «Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Вказує, що на підставі відомостей, отриманих Міноборони відповідно до абзацу першого і другого цього пункту, здійснюється автоматичне взяття зазначених осіб на військовий облік. Взяття на військовий облік громадян України, зазначених в абзаці першому і другому цього пункту, здійснюється за зареєстрованим/задекларованим їх місцем проживання, а у разі, коли місце проживання не зареєстровано/не задекларовано, - територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил. Взяття на військовий облік зазначених осіб проводиться без направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Зазначає, що відповідач ІНФОРМАЦІЯ_7 не вчиняв дії щодо взяття на військовий облік позивача, оскільки, як вже вказано вище, позивач був взятий на військовий облік в автоматичному режимі, а тому позовні вимоги про визнання протиправності дій відповідача щодо взяття на військовий облік не підлягають задоволенню. Крім того, Порядок №932 не передбачає порядку виключення з військового обліку осіб, які були поставленні на такий облік. Натомість порядок виключення з військового обліку передбачений Порядком №1487, а саме відбувається шляхом звернення до ТЦК та СП за місцем реєстрації/проживання. Отже, для ефективного відновлення порушених прав позивача йому необхідно звернутися до відповідного ТЦК та СП (за його місцем реєстрації, проживання) із заявою про виключення (зняття) з військового обліку з наданням підтверджуючих документів. Однак активних дій, спрямованих на реалізацію своїх прав та законних інтересів спрямованих на виключення з військового обліку, позивачем вчинено не було, а отже відсутні підстави вважати, що позивач взагалі вважав протиправним взяття його на військовий облік. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , мобілізовано з ІНФОРМАЦІЯ_8 відсутній предмет позову для вимоги про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних. Більше того, як вбачається з наявної інформації, позивач перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 , однак заявляє вимогу про виключення з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Відповідно до пункту 21 Порядку №1487 взяття громадян на персонально-первинний та персональний військовий облік, а також їх виключення (зняття) з такого обліку здійснюється лише після взяття (зняття, виключення) зазначених громадян на військовий облік (з військового обліку) у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів. Тобто, уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиняти певні дії, що мають для військовозобов`язаного певні юридичні наслідки, а саме – вирішувати питання про виключення особи з військового обліку, мають право виключно щодо тих військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку безпосередньо у відповідному ТЦК та СП і не мають право приймати відповідні рішення стосовно осіб, які не перебувають на військовому обліку у такому ТЦК та СП. І при цьому, для вирішення такого питання має бути присутня ініціативна поведінка військовозобов`язаного у вигляді офіційного звернення, до якого мають бути долучені усі матеріали, які підтверджують у військовозобов`язаного наявність підстав для виключення з військового обліку. Таким чином, вимога зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 виключити позивача з військового обліку є неспроможною з огляду на те, що на момент призову позивач не перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_10 . В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.
17 квітня 2026 року представником ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення позову з огляду на наступне. 24 лютого 2026 року, громадянин ОСОБА_1 , знаходився у місті Запоріжжя, не маючи при собі військово-облікових документів, у зв`язку із чим посадовими особами Національної поліції був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у ІНФОРМАЦІЯ_8 на останнього 24 лютого 2026 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за частини 3 статті 210-1 КУпАП (на даний час, Постановою №201 від 06 березня 2026 року провадження по справі про адміністративне правопорушення закрите на підставі пункту 10 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку із проходженням ним військової служби). Відповідно до вимог абзацу 9 пункту 81 Порядку № 560: у разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Інформація про виключення ОСОБА_1 06 березня 2007 року з військового обліку Карл.-Маш.ОРВК на підставі статті 77 «а» Наказу МОУ №207 від 12 липня 1999 року, на який посилається позивач у своєму позові - в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі за текстом – ЄДРПВР, Реєстр «Оберіг») станом на 24 лютого 2026 року була відсутня, а зовсім навпаки - була присутня (наявна) інформація в ЄДРПВР про взяття на військовий облік військовозобов`язаного ОСОБА_1 09 лютого 2009 року четвертим відділом. В задоволенні позову просить відмовити. 
27 квітня 2026 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій останній не погоджкється із доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позов. 
Також, 27 квітня 2026 року від представника позивача на адресу суду у якості доказу по справі надійшов відеозапис затримання позивача посадовими особами Національної поліції.
Окрім того, від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій останній не погоджкється із доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позов.
30 квітня 2026 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких вказано, що позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 без військово-облікових документів, інформація про нібито виключення ОСОБА_1 з військового обліку за станом здоров`я в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на 24 лютого 2026 року була відсутня, з чим погоджується і сам відповідач, прохаючи суд в своїй позовній заяві зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_11 внести відповідні дані до ЄДРПВР про виключення позивача. Також, звертає увагу суду на те, що станом на 24 лютого 2026 року ОСОБА_1 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в статусі саме військовозобов`язаного в ІНФОРМАЦІЯ_9 . В подальшому представник позивача стверджує що ОСОБА_1 24 лютого 2026 року був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 маючи з собою військовий квиток та в якості доказу зазначає та надає до суду відеозапис з нагрудного реєстратора від 2026/02/24 00000-002076 посадової особи Національної поліції України. Проте відеозапис здійснювався на території блок-посту в якому видно що ОСОБА_1 показував (пред`являв) документ, але з даного відеозапису не можливо підтвердити що даний документ є саме військовим квитком що належав саме ОСОБА_1 та він містив інформацію про виключення з військового обліку військовозобов`язаних. Також як видно на відеозапису позивач зазначав (говорив) що він є не придатним та списаним по інвалідності, при цьому інформація про те що позивач має наявну групу інвалідності відсутня в ЄДРПВР та не надано останнім жодного доказу до суду в підтвердження такої. Жодного доказу що ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 з військовим квитком та те що він перебуваючи в приміщенні ТЦК надавав його для ознайомлення, позивачем до суду не надано. Таким чином, твердження представника про фальсифікацію та підроблення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 протоколу та постанови не відповідає дійсності. Далі в відповіді на відзив представник позивача стверджує що ОСОБА_1 не проходив військову-лікарську комісію, довідка ВЛК йому на видавалась, на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_12 не надав, як і не додав її як доказ до поданого відзиву. Тому позивач не міг оскаржувати те, що він не проходив, довідку ВЛК, яку він не бачив, з якою його не ознайомлювали та яку йому не вручали. При цьому представник позивача в якості доказів долучає до свого позиву копію адвокатського запиту до ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25 лютого 2026 року (додаток № 18), копію листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05 березня 2026 року вих. № 4/1500 (Додаток № 20) та копію довідки ВЛК від 24 лютого 2026 року №2026- 0224-1652-2482-7 (додаток № 23), яку отримано останнім додатком до зазначеного вище листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 . В зв`язку з вказаним ІНФОРМАЦІЯ_12 не долучалася довідка ВЛК в якості доказу до відзиву на позовну заяву, так як вона вже містилася в матеріалах судової справи. Таким чином твердження представника позивача щодо не проходження ним військово-лікарської комісії, не надання довідки ВЛК на адвокатський запит, та не надання її як як доказ до поданого відзиву є не правдивими. Тому позивач в разі його незгоди з результатами ВЛК міг оскаржити їх відповідно до чинного законодавства.
На підставі матеріалів справи суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 (а. с. 16-18).
Відповідно до записів паперового військово-облікового документа позивача Серії № НОМЕР_8 від 21 листопада 1995 року, 06 березня 2007 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за статтею 77а наказу МОУ № 207 від 12 липня 1999 року.
24 лютого 2026 року військово-лікарською комісією при – мобілізаційний пункт проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого його визнано придатним до військової служби, про що свідчить довідка ВЛК № 2026-0224-1652-2482-7 від 24 лютого 2026 року (а.с. 119).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 лютого 2026 року №137 ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до Військової частини НОМЕР_4 
Наказом Військової частини НОМЕР_4 від 01 березня 2026 року за № 63 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 на посаду «страрший солдат». 
Не погоджуючись з діями ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Згідно із частиною першою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частина друга статті 1 Закону №2232-XII передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини третьої статті 1 цього Закону військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За змістом частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з частиною п`ятою статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
У зв`язку з введенням Указом Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану, з метою запровадженням та виконанням заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та на виконання Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).
У статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ визначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (частина третя статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (частина 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402).
Пунктом 1.2 розділу І Положення №402 передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (пункт 2.1 розділу І Положення №402).
Пункт 1.1 розділу ІІ Положення №402 визначає, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності: до військової служби призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю; військовослужбовців, призовників, військовозобов`язаних та резервістів до служби в Десантно-штурмових військах, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті, підрозділах спеціального призначення; кандидатів на навчання у ВВНЗ, ліцеїстів; кандидатів до військової служби за контрактом; кандидатів до участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - МО) та у складі національного персоналу; військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ) та мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; військовослужбовців до служби у спеціальних спорудах; а також з метою визначення: можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном; необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я; потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); потреби у тривалому лікуванні.
Згідно абзацу 1 пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення №402 постанови ВЛК ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.
Так, абзацом 2 підпункту «б» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення №402 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймається постанова, в тому числі, такого змісту: «Непридатний до військової служби».
Як вбачається з записів паперового військово-облікового документа позивача Серії № НОМЕР_8 від 21 листопада 1995 року, 06 березня 2007 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за статтею 77а наказу МОУ № 207 від 12 липня 1999 року.
Питання виключення осіб з військового обліку врегульовано положеннями статті 37 Закону №2232-XII.
Так, відповідно до пункту 3 частини шостої статі 37 Закону №2232-XII (в редакції на час проходження позивачем призовної комісії, а саме 01 січня 2007 року), виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
Відповідно до чинної на сьогодні редакції частини шостої статті 37 Закону №2233-XII установлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають, зокрема, громадяни України, які визнані непридатними до військової служби
Отже, підстава «визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку» була виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку. Проте, в чинній редакції міститься підстава виключення з військового обліку як «визнані непридатними до військової служби».
Аналіз наведених вище норм Закону №2233-XII в контексті спірних правовідносин дозволяє зробити висновок про те, що виключення громадянина України з військового обліку як такого, що визнаний непридатним до військової служби, свідчить про те, що держава в особі компетентного органу (ТЦК та СП) прийняла рішення про визнання особи непридатною до проходження військової служби та на підставі Закону №2232-XII звільнила цю особу від виконання військового обов`язку.
Процедурно рішення про виключення громадянина України з військового обліку означає, що ця особа більше не перебуває на військовому обліку та втрачає статус військовозобов`язаного, а отже не може бути призваною на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану.
Суд враховує правову позицію, викладену у пунктах 37-39 постанови Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №280/2880/24, відповідно до якої законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку». При цьому, при знятті з військового обліку Законом передбачено можливість повторного взяття військово-зобов`язаного на такий облік. Отже, різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку. З аналізу положень Закону №2232-XII слідує, що громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного, в той же час зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
Водночас, як встановлено судом вище, відповідач – 1 проігнорував ту обставину, що позивач більше не є військовозобов`язаним та, відповідно, не має обов`язку проходити військово-лікарську комісію та не може бути призваний на військову службу під час мобілізації внаслідок того, що він виключений з військового обліку.
Також, суд враховує, що з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери уповноваженої особи Національної поліції, позивачем під час його затримання 2026 року уповноваженим особам ІНФОРМАЦІЯ_13 надавався військовий квиток Серії № НОМЕР_8 від 21 листопада 1995 року, з відміткою про те, що з 06 березня 2007 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за статтею 77а наказу МОУ № 207 від 12 липня 1999 року. При цьому, з даного військового квитка, посадовою особою Національної поліції, зроблено фотокопії, що чітко видно із відео її нагрудної камери. Також, про виключення позивача з військового обліку та наявність інвалідності ОСОБА_1 повідомляв уповноваженим особам Національної поліції та ТЦК та СП під час його затримання, що також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери уповноваженої особи Національної поліції.
На переконання суду, після отримання повідомлення від позивача про його виключення з військового з обліку за станом здоров`я, відповідач - 1 був зобов`язаний вжити належних заходів для перевірки цієї інформації та врахування її при проведенні подальших мобілізаційних заходів позивача.
Також суд звертає увагу, що відповідно до приписів пункту 3.3 розділу II Положення №402, особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. Лікар - член ВЛК районного, міського ТЦК та СП формує електронне направлення в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатка 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатка 1 до цього Положення.
Доказів обстеження позивача у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу, наявності електронних направлень в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень позивача (як того вимагає пункту 3.3 розділу II Положення №402) ІНФОРМАЦІЯ_12 до суду не надано, судом під час розгляду даної справи не отримано.
При вирішенні спору суд також зауважує, що пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21 березня 2024 року №3621-IX (з наступними змінами) установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Отже, законодавець передбачив обов`язок громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
При цьому обов`язок проходити повторний медичний огляд щодо громадян, визнаних непридатними до військової служби, законодавець не встановив.
За таких обставин суд висновує, що медичний огляд позивача ВЛК при КНП «Міська лікарня № 7» Запорізької міської ради проведений 24 лютого 2026 року за відсутності на те правових підстав.
Суд вважає, що тягар настання несприятливих наслідків через невиконання (неналежне виконання) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки своїх обов`язків не може покладатися на позивача та створювати для нього додаткових обов`язків щодо повторного постановлення на військовий облік військовозобов`язаного за відсутності законодавчо визначених для цього підстав та проходження військово-лікарської комісії з метою підтвердження раніше встановленої непридатності до військової служби за станом здоров`я.
В контексті спірних правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне вказати, що у постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі №826/13000/18 зазначено, що складовою принципу законності та принципу верховенства права є «правова процедура» («fair procedure» - справедлива процедура), яка передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.
Натомість, на переконання суду, як повторний медичний огляд, так і призов на військову службу під час мобілізації позивача, визнаного непридатного до військової служби з виключенням з військового обліку, не пов`язане з жодною передбаченою Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» підставою.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
На думку суду, питання мобілізації та призову на військову службу є надзвичайно важливими та чутливими темами в умовах введеного на території України воєнного стану та браку мобілізаційних ресурсів, проте зазначені обставини не можуть бути виправданням порушень, які відбулися в спірних правовідносинах.
Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Таке зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від ТЦК та СП, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби – на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
Тобто для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) ТЦК та СП, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації має своїми правовими наслідками: зміну правового статусу з військовослужбовця на військовозобов`язаного; протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), які пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Зазначений підхід передбачає автоматичну оцінку наступних рішень суб`єктів по всьому ланцюгу правовідносин безпосередньо пов`язаних між собою, як похідних від первинного рішення, з якого слідують всі наступні, незважаючи навіть на правомірну поведінку учасників відносин, залучених на реалізацію такого протиправного рішення.
Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжують необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що мав місце до моменту порушення.
В контексті наведеного слід звернути увагу і на доктрину «плодів отруйного дерева» (Fruit of the Poisonous Tree), яка була сформована у судовій практиці США та у подальшому знайшла своє втілення у практиці ЄСПЛ, зокрема у справах «Gаfgen v. Germany», «Teixeira de Castro v. Portugal», «Шабельник проти України (№2)», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».
Суть доктрини «плодів отруйного дерева» полягає у тому, що, якщо доказове «дерево» є отруйним, то те ж саме стосується і його «плода». Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них.
Іншими словами, неправомірні діяння, не можуть породжувати правомірний результат.
Матеріалами справи підтверджується, що саме протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_9 стали наслідком взяття позивача на військовий облік, мобілізації позивача, винесення наказу щодо призову позивача на військову службу та включення його до наказу командира військової частини щодо зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 .
Відтак, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 лютого 2026 року №137 про призов на військову службу під час проведення мобілізації та направлення для проходження Військової служби до Військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає скасуванню.
В той же час, оскільки судом встановлено, що позивача незаконно мобілізовано на військову службу, а чинним законодавством щодо проходження військової служби не передбачено, що скасування документів з оформлення процедури мобілізації має наслідком скасування наказу про зарахування особи до складу військової частини та виключення такої особи зі складу військової частини, куди її направлено відповідним районним ТЦК та СП, то наказ Військової частини НОМЕР_4 в частині призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на посаду, зарахування його до списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 також є протиправним та підлягає скасуванню, незважаючи на те, що командир військової частини безпосередньо і фактично не вчиняв протиправної поведінки при прийнятті такого наказу.
З приводу вимог про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
У відзиві на позов ІНФОРМАЦІЯ_7 вказує, що згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин ОСОБА_1 був взятий на облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 системою автоматично на підставі постанови КМУ № 932 від 16 серпня 2024 року «Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Зазначає, що відповідач ІНФОРМАЦІЯ_7 не вчиняв дії щодо взяття на військовий облік позивача, оскільки, як вже вказано вище, позивач був взятий на військовий облік в автоматичному режимі.
Так, взяття осіб на військовий облік регулюється пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» цією нормою визначено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до ст. 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною 11 статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу.
Зазначеними нормами не визначено підстав для повторного взяття на військовий облік осіб, які були виключені з нього за станом здоров`я та яких визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Питання взяття, зняття та виключення осіб з військового обліку регулюється виключно цим законом та здійснюється лише відповідно до установлених ним підстав.
Крім того, суд звертає увагу, що постановою КМУ від 16 серпня 2024 року № 932 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який визначає механізм реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - експериментальний проект) шляхом електронної інформаційної взаємодії між національними електронними інформаційними ресурсами у цілях національної безпеки та оборони України.
Однак, вказаний порядок не стосується осіб, які були виключені з військового обліку.
3 огляду на вказане, дії ІНФОРМАЦІЯ_9 щодо повторного взяття позивача на військовий облік не відповідають вимогам закону, оскільки суперечать Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому є протиправними.
Відтак, вимоги позивача про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Позивач проживає за адресою: с-ще Тишенкове, Карлівський район, Полтавська область.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 29 січня 2026 року №12/129 (а.с. 26) представника позивача у відповідь на адвокатський запит від 16 січня 2026 року повідомлено про те, що відповідно до відомостей АІКС «Оберіг» ОСОБА_1 було направлено повістку на проходження ВЛК, відповідно до якої він мав прибути 16 липня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з неприбуттям на визначену дату 26 серпня 2025 року особу було віднесено до категорії «Порушник військового обліку». В подальшому, 07 вересня 2025 року позивача було супроводжено до ІНФОРМАЦІЯ_5 та вручено направлення на проходження ВЛК, від проходження ВЛК особа відмовилась. Аналогічну інформацію щодо підстав для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку даних позивачем містить і відзив ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_7 в якості підстав для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку позивачем, посилається на те, що позивач за повісткою не з`явився до ТЦК та СП. 
При цьому, як встановлено судом раніше, позивач не є військовозобов`язаним, не має обов`язку по проходженню ВЛК.
Пунктом 28 Порядку №560 визначено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази формування повістки на ім`я позивача з необхідністю його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_9 у липні 2025 року та докази її направлення позивачу засобами поштового зв`язку (рекомендованим поштовим відправлення з повідомленням про вручення) за адресою реєстрації чи місцезнаходження позивача.
Відповідно до пункту 34 Порядку №560, повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.
Згідно пункту 41 Порядку №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Суд зазначає, що відповідачем до суду не надано у встановленому порядку доказів складення та направлення на адресу позивача засобами поштового зв`язку повістки на 16 липня 2025 року, а відтак, в силу приписів пункту 41 Порядку №560, позивач вважається таким, що не належним чином повідомлений про його виклик до ТЦК та СП. Доказів протилежного відповідачем до суду не надано. 
Окрім того, відповідно до підпункту 20-1 частини 1 статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Суд зазначає, що наказом Міністерства оборони України від 28 березня 2022 року №94 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №94), який встановлює процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №94, відомості Реєстру - це інформація про персональні та службові дані призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
Згідно пункту 5 розділу ІІІ Порядку №94, військово-обліковими ознаками призовника, військовозобов`язаного та резервіста є: військове звання; військово-облікова спеціальність (у СБУ - код профілю підготовки та напрям службової та оперативно-службової діяльності); рівень військової освіти; категорія запасу; склад обліку військовозобов`язаного; група обліку; розряд обліку; профіль; державні нагороди; знання іноземної мови; спортивні розряди; ступінь придатності до військової служби за станом здоров`я; антропометричні дані; група крові та резус-фактор; відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку.
Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку №94, збирання відомостей здійснюється органами ведення Реєстру на підставі відомостей, що подаються органу ведення Реєстру особисто призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, ТЦК та СП, військовими частинами.
Отже, до Реєстру вносяться відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку.
Статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Судом встановлено та не заперечувалось ІНФОРМАЦІЯ_7 , що позивача не притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку, у встановленому порядку та строки, у зв`язку із неприбуттям до ТЦК та СП за повісткою.
Водночас, Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та Порядком №94 не передбачено внесення до Реєстру такої інформації, як порушення правил військового обліку військовозобов`язаним (не прибуття до ТЦК та СП) до його притягнення до відповідальності у встановленому порядку.
Суд зазначає, що вказане положення спрямоване в першу чергу на те, щоб факт порушення правил військового обліку був підтверджений у встановленому порядку (шляхом розгляду матеріалів правопорушення та прийняття постанови, якою затверджено результати), а також для того щоб особа, яку притягнуто до відповідальності за порушення правил військового обліку мала право на оскарження такого рішення.
В даному випадку, позивача у встановленому порядку не було притягнуто до відповідальності за порушення правил військового обліку у зв`язку із не прибуттям до ТЦК та СП за повісткою 25 липня 2025 року, а тому внесення до Реєстру інформації про порушення ним правил військового обліку за такою повісткою є безпідставним.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Таким чином, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що фактично, позовні вимоги задоволені, оскільки наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 , похідним від якого є наказ Військової частини НОМЕР_4 , а також дії ІНФОРМАЦІЯ_9 протиправними, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь позивача судового збору у розмірі по 2 662,40 грн. з кожного.
Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 9, 139, 241-243, 254-262 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 лютого 2026 року №137 про призов на військову службу під час проведення мобілізації та направлення для проходження Військової служби до військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Скасувати наказ Військової частини НОМЕР_4 в частині призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на посаду, зарахування його до списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 .
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відомості про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення у повному обсязі складено та підписано 27 травня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов