Номер провадження: 33/813/819/26
Номер справи місцевого суду: 522/23751/25 
Головуючий у першій інстанції Циб І. В. 
Доповідач Журавльов О. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Журавльов О.Г., за участі - секретаря судового засідання Хангельдян К.С., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – Ільїчова С.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – Ільїчова С.Д. на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2026, відносно:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2026 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Встановлено, що 19.10.2025 о 21:01 год. в м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 126, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом електросамокат «JET 200 606», потужністю до 1000 Вт, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою спеціального технічного приладу DRAGER ALCOTEST 7510 ARML-0435, принтер ARMC-0549, тест 2084. Результат позитивний 0,35 проміле. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився, чим порушив п. 2.9.а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись з постановою судді першої інстанції, представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – Ільїчова С.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В апеляційній скарзі зазначає, що ознаки сп`яніння внесено до протоколу формально. 
Також зазначає про можливу похибку приладу Драгер та неможливість накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_1 не має посвідчення водія.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак у судове засідання не з`явився, апеляційний суд, врахувавши думку представника, який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 вважає за можливе розгляд апеляційної скарги здійснювати без його участі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Ільїчова С.Д., який підтримав апеляційну скаргу, прихожу до наступних висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово зазначав, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №488241 від 19.10.2025 вбачається, що 19.10.2025 о 21:01 год. в м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 126, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом електросамокат «JET 200 606», потужністю до 1000 Вт, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою спеціального технічного приладу DRAGER ALCOTEST 7510 ARML-0435, принтер ARMC-0549, тест 2084. Результат позитивний 0,35 проміле. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №488241 від 19.10.2025; роздруківкою результату приладу «Drager Alcotest 7510» ARLM-0435, результат – 0,35 ‰ проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ООМЦПЗ» ООР від 19.10.2025 року; відеозаписами на DVD-R диску, на яких зафіксовані факт керування транспортним засобом та факт проходження ОСОБА_1 , на вимогу поліцейського, огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «DRAGER», результат позитивний – 0, 35 ‰ проміле.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ознаки сп`яніння внесено до протоколу про адміністративне правопорушення формально суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки такі ознаки в протоколі не зазначались.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції №1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
З аналізу вказаних норм права вбачається, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Отже, підстави вважати чи перебувають у стані сп`яніння особи відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд.
З відеозапису вбачається, що працівниками поліції у ОСОБА_1 під час спілкування виявлено, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, що і слугувало підставою для пропонування проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на яке останній погодився.
Водночас, стан сп`яніння водія ОСОБА_1 підтверджено результатами огляду за допомогою технічного приладу «Drager», та було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а саме зафіксовано вміст алкоголю 0,35 проміле. Жодних заперечень або незгоди з результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не висловлював, а навпаки пояснив, що вживав алкогольні напої приблизно годину тому назад.
Суд апеляційної інстанції оцінює критично твердження в апеляційній скарзі захисника щодо неврахування судом допустимої похибки приладу Drager Alcotest.
Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України, від 09.11.2015 №1452/735 із подальшими змінами, встановлено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Пунктами 3, 4 Розділу ІІ вищезазначеної Інструкції передбачено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
У той же час з Інструкції до приладу «Drager Alcotest 7510» вбачається, що границі допустимої похибки під час експлуатації для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі, такі: абсолютна похибка, становить +- 0,03 мг/л у діапазоні від 0 до 0,4 мг/л., а для  масової концентрації алкоголю в крові: - абсолютна похибка ( Д): ± 0,06 ‰ – в діапазоні від 0 до 0,8 ‰.
Натомість із роздруківки результату приладу «Drager Alcotest 7510» ARLM-0435, вбачається, що результат огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 становить 0,35 ‰, який перевищує гранично допустиму норму 0,2%, навіть із урахуванням вище указаних допустимих похибок.
Окрім того, похибка для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі може мати місце як у бік зменшення гранично допустимої норми, так й у бік її збільшення.
Відтак, доводи сторони захисту про те, що вказаний результат тесту 0,35 ‰, знаходиться в межах можливої похибки вимірювань апеляційний суд відхиляє за необґрунтованістю.
Про безпідставність доводів захисника про неможливість застосування до ОСОБА_1 такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом, свідчить санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною та не передбачає можливості застосування стягнення у виді позбавлення права керування за ознакою наявності чи відсутності посвідчення водія.
Окрім того, як зазначено в постанові об`єднаної палати ККС у складі ВС від 04.09.2023 у справі №702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст.ст. 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
У вищезазначеному рішенні суду касаційної інстанції, яке є обов`язковим для врахування судам всіх інстанції, Верховний Суд окремо підкреслив, що особи, які керують транспортним засобом без достатніх теоретичних і практичних знань та без посвідчення водія, створюють підвищену суспільну небезпеку, а тому превентивна мета додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом в такому разі набуває особливого значення.
Тобто, на переконання апеляційного суду перешкоди для застосування санкції у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами в даному випадку, за наведених особою підстав, відсутні, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в даній частині також.
Таким чином, доводи апелянта в наведеній частині апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово зазначав, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Матеріали справи, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, відеозаписи з нагрудної відеокамери працівників поліції були оцінені суддею, узгоджуються між собою, і обґрунтовано визнані судом першої інстанції достовірними і достатніми для підтвердження відповідно до стандарту «поза розумним сумнівом» факту керування  ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Отже, доводи апеляційної скарги з приводу невинуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не знайшли свого підтвердження, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Одночасно, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 7, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – Ільїчова С.Д. – залишити без задоволення.
Постанову суддіПриморського районного суду м. Одеси від 03.03.2026 відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов