ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2026 року	справа № 380/7435/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) із вимогою стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 232 469 (двісті тридцять дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) гривень 89 копійок, отримані ним під час фактичного невиконання обов`язків військової служби.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, перебуваючи на військовій службі у війсковій частині НОМЕР_1 , 30.05.2022 вибув на проходження військово-лікарської комісії до військово-медичного клінічного центру Західного регіону, проте до місця несення служби не повернувся, командування про своє місцезнаходження не повідомляв, ввівши його в оману, унаслідок чого йому за серпень, вересень та жовтень 2022 року продовжувало нараховуватися та виплачуватися грошове забезпечення, а також додаткова винагорода, право на отримання яких за відсутності на службі без поважних причин у відповідача не виникало. Загальна сума надміру виплачених коштів становить 232469 грн 89 коп. Посилаючись на те, що зазначені кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави, позивач, керуючись статтею 1212 Цивільного кодексу України, просить стягнути їх з відповідача.
Ухвалою судді від 27.04.2026 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заперечень проти позову до суду не надав. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Конверт рекомендованого поштового відправлення за ШКІ №R068090098849, яким надіслано на адресу місця реєстрації проживання відповідача ухвалу про відкриття провадження у справі, повернувся на адресу суду без відмітки про вручення адресу. Ненадання відзиву не перешкоджає розгляду справи по суті.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши подані докази, оцінивши обставини, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наведені нижче обставини та відповідні до них правовідносини.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.05.2022 № 134 солдата ОСОБА_1 прибув та призначений на посаду навідника-оператора 3 відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.05.2022 № 135 солдата ОСОБА_1 з 16.05.2022 вибув до Костянтинівської міської лікарні м. Костянтинівка Донецької області.
Згідно направлення від 30.05.2022 № 694/1059 солдата ОСОБА_1 направлено на проходження військово-лікарської комісії до військово-медичного клінічного центру Західного регіону.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.06.2022 № 156 солдата ОСОБА_1 з 06.06.2022 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2022 № 358 солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , який з 16.05.2022 знаходився на лікуванні, визнано таким, що станом на 23.12.2022 не повернувся до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, на телефонні дзвінки не відповідає, медичні документи не надав, місцезнаходження невідоме. Цим же наказом, відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, з 16.05.2022 призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення.
За фактом нез`явлення відповідача на службу з лікувального закладу проведено службове розслідування, за результатами якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.12.2023 № 1287 відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани; цим же наказом начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 зобов`язано здійснити перевірку нарахованого та виплаченого відповідачу грошового забезпечення.
Згідно відповіді військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 05.09.2023 № 15463 солдата ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, амбулаторному огляді у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону у період з 01.04.2022 по 05.09.2023 не перебував.
На підставі рапорту начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2026 (вх. № 2041/р) наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2026 № 54 призначено службове розслідування за фактом неналежного виконання відповідачем службових обов`язків, що спричинило надлишкову виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за серпень, вересень та жовтень 2022 року.
За результатами проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 , та видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.03.2026 № 282, яким встановлено факт неналежного виконання відповідачем обов`язків військової служби, що призвело до надлишкової виплати грошового забезпечення за серпень, вересень, жовтень 2022 року, а також додаткової винагороди, у загальному розмірі 232469 грн 89 коп.
Розмір переплати підтверджується довідкою фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2026 № 52, а також витягами з розрахунково-платіжних відомостей, наявними у матеріалах справи, та складається з: переплати грошового забезпечення за серпень 2022 року - 22819 грн 71 коп., за вересень 2022 року - 22819 грн 71 коп., за жовтень 2022 року - 22819 грн 71 коп.; переплати додаткової винагороди за серпень 2022 року - 63677 грн 42 коп., за вересень 2022 року - 42000 грн 00 коп., за жовтень 2022 року - 58333 грн 34 коп. (із урахуванням зайво перерахованих податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску). Загальна сума переплати становить 232469 грн 89 коп.
Вважаючи зазначені кошти безпідставно набутими відповідачем, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті суд керується таким.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є, зокрема, штат військової частини; накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення.
За змістом пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується військовослужбовцям, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення; призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Відповідно до абзацу першого пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячна премія не виплачується, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) на період дії воєнного стану передбачено виплату військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі від 30 000 до 100 000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу участі осіб у відповідних діях та заходах.
Згідно з окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, яким регулювалося питання виплати додаткової винагороди у спірний період, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували, - з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира.
Суд враховує висновки Верховного Суду, відповідно до яких для припинення виплати грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, достатньо встановленого факту самовільного залишення військовослужбовцем місця служби, підтвердженого матеріалами службового розслідування, та не вимагається наявності обвинувального вироку суду чи внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Встановлення такого факту є достатньою правовою підставою для застосування спеціальних норм, які регулюють порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
Як встановлено судом, відповідач з 30.05.2022 до місця несення служби у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) не повернувся та обов`язки військової служби не виконує. Факт відсутності відповідача на службі без поважних причин підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2022 № 358, від 13.12.2023 № 1287, актом службового розслідування, відповіддю військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 05.09.2023 № 15463 та іншими матеріалами справи.
Отже, за період з серпня по жовтень 2022 року відповідач не мав права на виплату грошового забезпечення за час відсутності на службі без поважних причин (пункт 15 розділу І, абзац перший пункту 5 розділу XVI Порядку № 260), а також не мав права на отримання додаткової винагороди згідно з Постановою № 168 у зв`язку із самовільним залишенням місця служби. Незважаючи на це, відповідачу за зазначений період було нараховано та виплачено грошове забезпечення та додаткову винагороду в загальному розмірі 232 469 грн 89 коп.
Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За усталеною правовою позицією Верховного Суду зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави виникають за наявності таких умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи збереження або їх наявність з подальшим відпаданням. При цьому для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження майна, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не лише за умови початкової відсутності правової підстави, а й тоді, коли первісно така підстава була, але згодом відпала.
Верховний Суд також послідовно наголошує, що кондикційні зобов`язання не є заходом цивільно-правової відповідальності, а тому для стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України доведення вини набувача не вимагається; визначальним є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем майно не підлягає поверненню. Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Системний аналіз наведеної норми, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, дає підстави для висновку, що безпідставно набуті кошти не підлягають поверненню лише за одночасної наявності трьох умов: здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі відсутності хоча б однієї із цих умов кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
У цій справі така сукупність умов відсутня. Як встановлено матеріалами службового розслідування, відповідач не повернувся з лікувального закладу до місця несення служби, не повідомив командування про своє дійсне місцезнаходження та про причини неповернення, чим ввів командування військової частини НОМЕР_1 в оману щодо свого перебування. Саме внаслідок такої поведінки відповідача йому продовжували здійснюватися нарахування та виплати грошового забезпечення і додаткової винагороди до моменту встановлення факту його ухилення від виконання обов`язків військової служби. За таких обставин ознака добросовісності набувача коштів відсутня, а тому пункт 1 частини першої статті 1215 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.
Суд також зважає на те, що внаслідок самовільного залишення місця служби у відповідача були відсутні правові підстави для отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди за спірний період, а отже відповідні кошти не можуть розглядатися як такі, що правомірно набуті ним у зв`язку з проходженням військової служби.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що грошові кошти у загальному розмірі 232469 грн 89 коп, нараховані та виплачені відповідачу за серпень, вересень та жовтень 2022 року, набуті ним за рахунок позивача без достатньої правової підстави, а тому в силу статті 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу.
Розмір безпідставно набутих коштів підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема довідкою фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2026 № 52, витягами з розрахунково-платіжних відомостей та матеріалами службового розслідування, і відповідачем не спростований.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач доказів на спростування доводів позивача, зокрема щодо наявності поважних причин відсутності на службі, повернення до місця несення служби у спірний період або щодо іншого розміру переплати, суду не надав.
Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивачем у цій справі є суб`єкт владних повноважень, а позов задоволено, судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви, стягненню з відповідача не підлягає та покладається на позивача.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) безпідставно набуті кошти у розмірі 232469 (двісті тридцять дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) грн 89 коп.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.