номер провадження справи 22/196/24

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 Справа № 908/2674/24
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
При секретарі судового засідання Литвинюк А.О.
за участю представників учасників справи:
від позивача: адвокат Аксарін Р.М., довіреність № 8 від 02.01.2026
від відповідача: адвокат Саланська І.Л., ордер АР № 1202186 від 15.10.2024
від третьої особи: адвокат Левіна О.В., довіреність № 542 від 09.12.2025
від третьої особи-1: адвокат Саланська І.Л., ордер АР № 1272249 від 22.10.2025
від третьої особи-2: адвокат Саланська І.Л., ордер АР № 1204979 від 01.11.2024
розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2674/24 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69063) 
до відповідача: Комунальної установи “Централізована бухгалтерія відділу освіти, молоді та спорту, культури і туризму Приазовської селищної ради” (вул. Покровська, буд. 5А, смт. Приазовське(з), Мелітопольський район, Запорізька область, 72401) 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго” (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035) 
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приазовська селищна рада (вул. Покровська, буд. 31, смт. Приазовське(з), Мелітопольський район, Запорізька область, 72401)
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ освіти, молоді та спорту, культури і туризму Приазовської селищної ради (місцезнаходження: 72401, Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Приазовське(з), вул. Покровська, буд. 5-А; поштова адреса: 69036, м. Запоріжжя, вул. Козача, буд. 35) 
про стягнення 445190,86 грн.
ВСТАНОВИВ: 

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача 
03.10.2024 до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява (вих. № б/н від 02.10.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” до відповідача: Комунальної установи “Централізована бухгалтерія відділу освіти, молоді та спорту, культури і туризму Приазовської селищної ради” про стягнення 445190,86 грн. заборгованості, що складається з: 444935,57 грн. – заборгованість за спожиту/використану електричну енергію за період з 16.02.2022 по 28.02.2022; 255,29 грн. - 3% річних за період із 09.09.2024 по 15.09.2024. 
Посилаючись на ч. 10. ст. 238 ГПК України позивач просив зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, здійснювати нарахування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 444935,57 грн., починаючи з 16.09.2024 і до моменту остаточного виконання рішення суду. 
Позов обґрунтовано неналежним невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 560 про постачання електричної енергії споживачу. 
22.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Відхилено заперечення відповідача. Договір № 560 від 16.02.2022 на момент спірних відносин був діючим, нікчемним не визнавався. Посилання на ч. 2 ст. 13 “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території” є недоречним. Спожитий/використаний обсяг електроенергії відповідачем підтверджується листом ПАТ “Запоріжжяобленерго” від 20.06.2023. 
26.02.2026 через систему “Електронний суд”, на виконання ухвал суду, надійшла заява, до якої долучено розрахунок заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію за період із 16.02.2022 по 23.02.2022) та оновлений розрахунок 3% річних. Зазначено, що цей розрахунок зроблено на підставі отриманих даних від АТ “Запоріжжяобленерго”.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача 
16.10.2024 через систему “Електронний суд” надійшов відзив, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Приазовська селищна територіальна громада Мелітопольського району Запорізької області тимчасово окупована російською федерацією з 24.02.2022. Відповідно до договору № 560 про постачання електричної енергії, його укладено з метою постачання електроенергії комунальним установам на територію Приазовської селищної ради. Відтак, вказаний договір та акт від 28.02.2022 прийняття-передавання товарної продукції за цим договором є нікчемними у силу ч. 2 ст. 13 “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території”. Крім того, акт від 28.02.2022 відповідачем не підписаний. У зв`язку з перебуванням територіальної громади в окупації, ПАТ “Запоріжжяобленерго” не має можливості відстежувати обсяги надходження електроенергії до мереж розподілу, обсяги мають прийматися рівними нулю. Позивач, починаючи з 24.02.2022, не мав права здійснювати на тимчасово окупованій території діяльність із постачання електроенергії. Акт від 28.02.2022 прийняття-передавання товарної продукції відсутній в електронній системі СДО «Клієнт Казначейства-Казначейство». Суми заборгованості та 3% річних вважає недоведеними. 
02.03.2026 через систему “Електронний суд” надійшли додаткові пояснення щодо розрахунку заборгованості та обсягу електроенергії, зроблених позивачем та АТ “Запоріжжяобленерго” на вимогу суду. Ані позивач, ані АТ “Запоріжжяобленерго” не вказують законодавчої підстави для визначення обсягу електроенергії згідно абз. 2 п. 8.6.11 глави 8.6 ККОЕЕ. Здійснений розрахунок обсягу електроенергії суперечить як умовам договору, так і застосованій законодавчій нормі. Крім того, як слідує з листа АТ “Запоріжжяобленерго” від 20.06.2023, обсяг споживання за 13 днів лютого 2022 практично дорівнює обсягу споживання відповідача за 31 день січня 2022. Крім того, у цьому листі АТ “Запоріжжяобленерго” вказує споживання за весь лютий 2022, а не за період із 16 по 28 лютого 2022. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача щодо позову та відзиву - Акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” 
18.10.2024 через систему “Електронний суд” надійшло пояснення на позовну заяву, зазначено про укладення з відповідачем договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 560 від 16.02.2021 шляхом підписання заяви-приєднання. Відповідачем надавалися показники засобів приладу обліку за спірний період: 16.02.2022 – 28.02.2022, які зафіксовані актом про спожиту електричну енергію. Загальний обсяг спожитої електроенергії становить 123285 кВт/год. Копії акту надати не може у зв`язку з окупацією об`єктів компанії російської федерацією. Позовні вимоги підтримано.
21.10.2024 через систему “Електронний суд” надійшло пояснення на відзив. Відповідач не надав жодного доказу про здійснення ним усіх можливих заходів по знеструмленню електрообладнання та недопущення крадіжки електроенергії третіми особами. В умовах окупації частини території Запорізької області ПАТ “Запоріжжяобленерго” не має можливості провести технічні заходи щодо припинення послуги з розподілу електроенергії споживачу, провести обстеження об`єктів споживача на предмет їх підключення до електричних мереж, підтвердження фактичного пошкодження/руйнування електроустановки. Договір № 560 від 16.02.2021з розподілу є діючим. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено заборони на період оголошеного воєнного стану на постачання товарів чи послуг на тимчасову окуповану територію Запорізької області. Кабінетом Міністрів України не приймалося окремого рішення щодо поширення ч. 2 ст. 13, ч. 2 ст. 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території” на окуповані з 24.02.2022 території. 
05.11.2025 через систему “Електронний суд” надійшло пояснення. Інформація щодо відсутності відпуску електроенергії за об`єктами відповідача не надходила, тому послуги з розподілу електроенергії продовжували надаватися. На час виникнення спірних правовідносин був відсутній нормативний акт щодо того, що покази на окупованих об`єктах споживача мали прийматися рівними нулю. У підтвердження переданих обсягів електроенергії надано роздруківку з програми обліку споживачів, а саме: акт про спожиту електроенергію за лютий 2022, який формується у програмі на підставі реальних даних, які надавав відповідач в актах про спожиту електроенергію за лютий 2022 за всіма своїми об`єктами. 
23.02.2026 через систему «Електронний суд», на виконання ухвали суду від 17.02.2026, надійшло пояснення, в якому викладено розрахунок обсягу споживання електроенергії відповідачем за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 відповідно до абз. 2 п. 8.6.11 глави 8.6 ККОЕЕ (виходячи з середньодобового обсягу споживання за розрахунковий період) із зазначенням спожитого обсягу електричної енергії по кожному ЕІС-коду точки комерційного обліку. Повідомлено, що на об`єктах споживача встановлено лічильники електричної енергії, параметри яких не дозволяють вимірювати щоденні обсяги електричної енергії. Отже, обсяг спожитої електричної енергії відповідача за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 складає 75867 кВт/год.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
4. Пояснення третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приазовської селищної ради
17.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшло пояснення щодо позову та відзиву. Вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, підтримано доводи відповідача. Договір № 560 та акт від 28.902.2022 вважає нікчемними у силу ч. 2 ст. 13 “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території”. Підтверджено відсутність в електронній системі СДО «Клієнт Казначейства-Казначейство» акту від 28.02.2022 прийняття-передавання товарної продукції. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
5. Пояснення третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача щодо позову та відзиву - Відділу освіти, молоді та спорту, культури і туризму Приазовської селищної ради 
01.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшло пояснення щодо позову, відзиву та пояснення третьої особи. Відділ погодився з доводами відповідача про нікчемність Договору № 560 та акту від 28.902.2022. Щодо твердження ПАТ “Запоріжжяобленерго” про неприйняття відповідачем дій щодо знеструмлення об`єктів та недопущення їх використання третіми особами, то у зв`язку з воєнними діями такі дії б ставили під загрозу життя працівників відповідача. ПАТ “Запоріжжяобленерго” саме могло здійснити дії для припинення електропостачання. Акт від 28.02.2022 прийняття-передавання товарної продукції відсутній у системі СДО «Клієнт Казначейства-Казначейство». 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
6. Процесуальні питання, вирішені судом 
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 03.10.2024 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2674/24 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.10.2024 суддею Ярешко О.В. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/267/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами; ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. На підставі ст. 50 ГПК України, за клопотанням позивача, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго”; з власної ініціативи суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приазовську селищну раду, оскільки рішення оскільки рішення суду з даного спору може вплинути на права та обов`язки цих осіб. 
Ухвалою суду від 21.10.2024, за клопотанням відповідача, здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/2674/24 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. На підставі ст. 50 ГПК України, за клопотанням відповідача та третьої особи-1, залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ освіти, молоді та спорту, культури і туризму Приазовської селищної ради, підготовче засідання призначено на 19.11.2024. 
Ухвалою від 19.11.2024, що занесена до протоколу судового засідання, на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України, у зв`язку зі спливом строку підготовчого провадження, з власної ініціативи суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів – до 28.01.2025, підготовче засідання відкладено на 07.01.2025.
Ухвалою суду від 07.01.2025, за клопотанням учасників справи, зупинено провадження у справі № 908/2674/24 до закінчення перегляду справи № 908/1162/23 у касаційному порядку. Зобов`язано учасників справи повідомити господарський суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 908/2674/24, у п`ятиденний строк із дня їх усунення. 
23.10.2025 через систему “Електронний суд” надійшло клопотання Приазовської селищної ради про поновлення провадження у справі.
Як встановлено судом, постановою Верховного Суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 залишено без змін постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23.
Ухвалою суду від 28.10.2025 провадження у справі № 908/2674/24 поновлено. Строк підготовчого провадження у справі визначено з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Підготовче засідання призначено на 27.11.2025. Зобов`язано позивача у строк до 06.11.2025 надати обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за спожиту/використану електричну енергію за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 включно (по час тимчасової окупації території України), та у зв`язку з цим оновлений розрахунок 3% річних. 
Ухвалою від 10.11.2025 за заявою позивача на підставі ст. 119 ГПК України продовжено ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” строк - до 01.12.2025 для надання обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за спожиту/використану електричну енергію за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 (по час тимчасової окупації території України) та у зв`язку з цим оновленого розрахунку 3% річних. У зв`язку з перебуванням судді Ярешко О.В. у відпустці з 24.11.2025 по 06.01.2025, підготовче засідання призначено на 08.01.2026.
Ухвалою від 08.01.2026 підготовче засідання відкладено на 20.01.2026. 
Ухвалою суду від 20.01.2026 змінено найменування третьої особи з Публічного акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” на Акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго”, підготовче засідання відкладено на 17.02.2026. Зобов`язано позивача виконати вимоги ухвали суду від 10.11.2025 та невідкладно надати обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за спожиту/використану електричну енергію за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 (по час тимчасової окупації території України) та у зв`язку з цим оновлений розрахунок 3% річних.
Ухвалою суду від 17.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотань ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” та АТ “Запоріжжяобленерго” про зупинення провадження у справі № 908/2674/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23, у зв`язку з його процесуальною необґрунтованістю, оскільки ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2026 у справі № 280/5808/23 вказану справу повернуто відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду. Підготовче засідання відкладено на 03.03.2026. Повторно зобов`язано позивача невідкладно виконати вимоги ухвал суду від 10.11.2025 та від 20.01.2026 та надати обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за спожиту/використану електричну енергію за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 (по час тимчасової окупації території України) та у зв`язку з цим оновлений розрахунок 3% річних. Зобов`язано АТ “Запоріжжяобленерго”, як адміністратора комерційного обліку електроенергії, невідкладно надати обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за спожиту/використану електричну енергію за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 (по час тимчасової окупації території України). 
У зв`язку з перебуванням судді Ярешко О.В. з 26.02.2026 по 03.03.2026 включно на лікарняному, підготовче судове засідання 03.03.2026 не відбулося, підготовче засідання призначено на 17.03.2026.
Ухвалою суду від 17.03.2026 закрито підготовче провадження у справі № 908/2674/24. Справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні 14.04.2026.
У судовому засіданні 14.04.2026 суд перейшов до розгляду справи по суті, заслухав вступні слова представників учасників справи, перейшов до стадії дослідження доказів. Була оголошена перерва до 13.05.2026.
У судове засідання 13.05.2026 з`явилися представники учасників справи, було продовжено розгляд справи по суті. 
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
У судовому засіданні 13.05.2026 судом справу розглянуто по суті, підписано та проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
7. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують 
16.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” (постачальник, позивач у справі) та Комунальною установою “Централізована бухгалтерія відділу освіти, молоді та спорту, культури і туризму Приазовської селищної ради” (споживач, відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 560.
Додатком 1 до Договору є підписана відповідачем заява-приєднання до Договору про постачання електричної енергії споживачу, згідно якої початок постачання – 16.02.2022. У додатку № 1 до цієї заяви зазначені адреси об`єктів споживача, куди поставляється електрична енергія.
За умовами Договору (п. 2.1), постачальник продає електричну енергію за ДК 021:2015 – 09310000-5 – Електрична енергія (постачання електричної енергії) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. 
Відповідно до п. 5.10 Договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначені Комерційною пропозицією, яка є додатком 6 до цього Договору. 
Розрахунковим періодом за Договором, відповідно п. 5.12, є календарний місяць. 
Споживач, згідно з п. 6.2.1, зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору. Постачальник, згідно з п. 7.1.1, має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію. 
Додатком № 6 до Договору є Комерційна пропозиція, в якій визначено загальний тариф: 3,609 грн. з ПДВ за кВт/год; спосіб оплати: по факту; термін надання акта наданих послуг за спожиту електричну енергію та строк його оплати: 20 робочих днів; термін дії Договору: по 30.07.2022.
15.03.2022 до Договору сторонами укладено додаткову угоду № 2, якою пункт 15 Договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін» викладено у новфй редакції.
За умовами п. 5.13, у разі виникнення у споживача заборгованості за електричну енергію за договором, споживач повинен звернутися до постачальника з заявою про складення графіка погашення заборгованості та строк не більше 12 місяців.
Як слідує з матеріалів цієї справи, позивачем були сформовані рахунок № 70000560220219 від 28.02.2022 на оплату електроенергії за лютий 2022 на суму 444935,57 грн. (123.285 кВт/год) та акт прийняття-передавання товарної продукції від 28.02.2022 на суму 444935,57 грн., які разом із вимогою від 30.08.2024 вих. № 222/70 про сплату боргу у сумі 444935,57 грн. та актом звіряння були надіслані 30.08.2024 на електронну пошту відповідача.
Докази надіслання містяться в матеріалах справи.
У матеріалах справи наявна копія листа ПАТ “Запоріжжяобленерго” від 20.06.2023 вих. № 007-66/3409 щодо здійснення ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” постачання електричної енергії споживачу КУ “Централізована бухгалтерія відділу освіти, молоді та спорту, культури і туризму Приазовської селищної ради” у розрахункових періодах із 01.12.2021 по 31.10.2023, яким підтверджено постачання відповідачу електроенергії по його об`єктах в обсязі 123.285 кВт/год у лютому 2022. 
ТОВ “Запоріжжяелектропостачання”, згідно заяви-приєднання від 05.12.2018, приєдналося до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті оператора системи розподілу ПАТ “Запоріжжяобленерго”.
АТ “Запоріжжяобленерго” надано до матеріалів справи акт про спожиту електричну енергію за лютий 2022, який, як зазначено, сформований у програмі на підставі реальних даних, які надавав відповідач в акті про спожиту електричну енергію за лютий 2022 за всіма своїми об`єктами. Згідно цього акту, відповідачем у лютому 2022 отримано 123.285 кВт/год по 2 класу.
8. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 66 Закону України "Про ринок електричної енергії" (у редакції станом на 16.02.2022), купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі. Учасники ринку мають право вільно обирати контрагентів за двосторонніми договорами, укладати ці договори у довільній формі та на умовах, що визначаються за домовленістю сторін. Розрахунки за двосторонніми договорами здійснюються виключно у грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу). 
Згідно п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (тут і надалі - ПРРЕЕ у редакції станом на 16.02.2022), договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.
Пунктом 3 частини 1 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено право електропостачальників на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію. 
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 58 цього Закону України, споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору) (пункт 4.8 ПРРЕЕ).
Відповідно п. 4.3 вказаних Правил, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Згідно п.п. 4.12, 4.13 ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку. 
Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) (п. 4.19 ПРРЕЕ).
Згідно з положеннями п. 10 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, до запуску електронної платформи DataHub адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.
Так, на даний час саме оператори системи розподілу забезпечують комерційний облік електроенергії, тобто визначають обсяги відпущеної електричної енергії за розрахунковий період для кожного споживача.
Таким чином, оператор системи розподілу (далі - ОСР) надає позивачу, як електропостачальнику, дані щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами позивача, а позивач, у свою чергу, на підставі отриманих від ОСР даних щодо обсягів споживання електричної енергії здійснює нарахування грошових коштів до сплати за спожиту електричну енергію.
Оскільки електроустановки відповідача приєднані до мереж Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", це свідчить про те, що АТ "Запоріжжяобленерго" одночасно виконує функції оператора системи розподілу та адміністратора комерційного обліку для вказаного споживача.
Саме оператори системи розподілу забезпечують комерційний облік електроенергії, тобто визначають обсяги відпущеної електричної енергії за розрахунковий період для кожного споживача.
Місцезнаходженням об`єктів відповідача, куди, за твердженням позивача та АТ "Запоріжжяобленерго", поставлялася електрична енергія у спірний період, є Приазовська селищна територіальна громада Мелітопольського району Запорізької області.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, датою тимчасової окупації Приазовської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області визначено 24.02.2022.
Така дата була визначена й у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022.
Як визначено частинами 1, 2 ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. Переміщення товарів, маркування (етикетування) яких свідчить про вироблення таких товарів на тимчасово окупованій території, забороняється, крім речей, які віднесені до особистих речей, що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті. Контроль в`їзду-виїзду з метою виявлення, запобігання переміщенню товарів на тимчасово окуповану територію та з такої території в межах контрольних пунктів в`їзду-виїзду, а також поза межами контрольних пунктів в`їзду-виїзду проводять уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України.
Суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції про захист прав і основних свобод людини (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 (провадження № 11-1206апп19, пункт 80), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21, пункт 42), від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 (провадження №14-212цс21). Тлумачення законодавства судам слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим (пункт 6 статті 3 ЦК України). Зокрема, законодавство слід тлумачити у відповідності з розумними цілями регулювання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22, пункт 7.33).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі.
Об`єднана палата зазначила: «У справі № 908/1162/23, як і у справі № 910/9680/23 (від висновків Верховного Суду в якій пропонується відступити), йдеться про діяльність, що підпадає під ознаки, наведені у частині другій статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; окрім того, в обох справах йдеться про території, окуповані з лютого 2022, за відсутності окремого рішення Кабінету Міністрів України щодо територій, тимчасово окупованих, починаючи з 24 лютого 2022. Тобто правовідносини у цих справах є подібними за критерієм здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території і доводи касаційної скарги ґрунтуються на застосуванні тих самих приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Предметом розгляду Об`єднаною палатою було питання застосування частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, які виникли у період із лютого 2022 по грудень 2022, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову у позові без змін, зокрема дійшов висновку, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Однак, у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене, у постанові у справі № 908/1162/23 Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Суд враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі № 908/1162/23 відповідно до положень ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України. 
Стаття 42 «Положення про закони і звичаї війни на суходолі», що є додатком до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, учасницею якої є Україна (дата набрання чинності для України – 24.08.1991), встановлює, що територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.
Окупація є об`єктивним фактом, що триває у часі і правовий режим окупації не залежить від дати ухвалення конкретних рішень урядом, а статус територій як «тимчасово окупованих» є триваючим станом. Україна вживає всіх заходів для захисту суверенітету протягом усього періоду окупації, а державна політика базується на тому, що суверенітет України над тимчасово окупованими територіями не переривався, тому закони можуть мати ретроспективну спрямованість, щоб урегулювати правовідносини, які виникли під час окупації (правова позиція, викладена у постанові Верховного суду від 19.03.2026 у справі № 905/238/23).
Як визначено у ч. 2 статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/546/21 зазначила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Отже, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.
Таким чином, акт приймання-передачі товарної продукції є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, спрямованим на підтвердження волевиявлення сторін та має юридичні наслідки. 
Оскільки, як встановлено судом, місцезнаходженням відповідача є смт. Приазовське Мелітопольського району Запорізької області, тому, відповідно, на відповідача розповсюджуються особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території, визначені ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: правочин – додаткова угода № 2 від 15.03.2022 до Договору № 560 від 16.02.2022 та акт прийняття-передавання товарної продукції від 28.02.2022, стороною яких є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемними. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.
Щодо нікчемності Договору № 560 від 16.02.2022, на чому наполягав відповідач та треті особи-1,2, суд зазначає, що він був укладений сторонами 16.02.2022, тобто до тимчасової окупації смт. Приазовське, а отже приписи 2 статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на нього не розповсюджуються. 
Враховуючи наведене вище, оскільки окупація території місцезнаходження відповідача 24.02.2022 є загальновідомим фактом (підтвердженим до того ж Кабінетом Міністрів України), а також положення ст. 13-1 Закону № 1207-VII, позивач у спірний період (із 24.02.2022) не мав права здійснювати господарську діяльність щодо постачання на окуповану територію електричної енергії. 
Відтак, позивач мав правомірно поставляти відповідачу електричну енергію по 23.02.2022 включно (по час тимчасової окупації території України), відповідно електрична енергія споживалася відповідачем саме по цю дату.
Посилання на те, що відповідачем не надано жодного доказу про здійснення ним усіх можливих заходів по знеструмленню електрообладнання та недопущення крадіжки електроенергії третіми особами судом до уваги не приймається, оскільки позивач не мав права здійснювати поставку електроенергії з 24.02.2022.
Позивач наполягав на стягненні заборгованості за електроенергію, що була поставлена ним у період із 16 по 28 лютого 2022 включно.
Разом з тим, з моменту окупації російськими військами смт. Приазовське Запорізької області державні органи України втратили контроль над цією територією, що є загальновідомим фактом та не потребує будь-якого нормативного підтвердження. 
Матеріали справи не містять та учасниками справи не надано доказів того, що саме відповідач продовжував споживати електроенергію, починаючи з 24.02.2022. Ані позивач, ані АТ «Запоріжжяобленерго» не надали суду достатніх доказів того, що вони поставляли електроенергію відповідачу, починаючи з 24.02.2022, незважаючи на законодавчу заборону цього. 
Враховуючи вищенаведене, судом відмовляється у стягненні основної заборгованості з електроенергії, нарахованої за період із 24.02.2022 по 28.02.2022 включно.
Щодо стягнення основної заборгованості з електроенергії, нарахованої за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 включно суд зазначає таке.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 73 ГПК).
Відповідно ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як слідує з листа ПАТ “Запоріжжяобленерго” від 20.06.2023 вих. № 007-66/3409, ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” було здійснено постачання електричної енергії споживачу КУ “Централізована бухгалтерія відділу освіти, молоді та спорту, культури і туризму Приазовської селищної ради” у розрахунковому періоді: лютий 2022 в обсязі 123.285 кВт/год. 
Позивачем було виписано та надіслано електронною поштою відповідачу рахунок № 70000560220219 від 28.02.2022 на оплату електроенергії за лютий 2022 на суму 444935,57 грн. (123.285 кВт/год) та акт прийняття-передавання товарної продукції від 28.02.2022 на суму 444935,57 грн.
Як зазначено АТ “Запоріжжяобленерго” у письмовому поясненні, обсяги за спожиту відповідачем електроенергію за лютий 2022 розраховувалися згідно з умовами договору та ККОЕЕ, тобто відповідачем надавалися показники засобів приладу обліку, які зафіксовані актом про спожиту електроенергію. Однак, копію акту про спожиту активну електричну енергію за цей період надати можливості немає у результаті окупації об`єктів Компанії рф. 
АТ “Запоріжжяобленерго” надано до матеріалів справи акт про спожиту електричну енергію за лютий 2022, який, як зазначено, сформований у програмі на підставі реальних даних, які надавав відповідач в акті про спожиту електричну енергію за лютий 2022 за всіма своїми об`єктами. Згідно цього акту, відповідачем у лютому 2022 отримано 123.285 кВт/год по 2 класу.

Суд витребував у позивача та АТ “Запоріжжяобленерго” обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію за лютий 2022, а саме: з 16.02.2022 по 23.02.2022 включно (по час тимчасової окупації території України).
На виконання ухвали суду від АТ “Запоріжжяобленерго” надійшло пояснення, в якому викладено розрахунок обсягу споживання електроенергії відповідачем за лютий 2022, а саме: за період із 16.02.2022 по 23.02.2022. Як зазначено, такий розрахунок виконано відповідно до абз. 2 п. 8.6.11 глави 8.6 ККОЕЕ (виходячи з середньодобового обсягу споживання за розрахунковий період). Повідомлено, що на об`єктах споживача встановлено лічильники електричної енергії, параметри яких не дозволяють вимірювати щоденні обсяги електричної енергії. 
Згідно розрахунку, обсяг спожитої електричної енергії відповідача за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 складає 75867 кВт/год.
Позивач, на виконання ухвали суду, виконав розрахунок заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію за період із 16.02.2022 по 23.02.2022 на підставі отриманих пояснень АТ “Запоріжжяобленерго”. Згідно розрахунку позивача, сума боргу за поставлену електричну періоду за 16.02.2022 по 23.02.2022 становить 273804,00 грн., виходячи з обсягу 75867 кВт/год.
У розділі 8.6 Кодексу комерційного обліку електричної енергії (у редакції станом на 01.02.2022) визначено:
П. 8.6.1. Зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору.
П. 8.6.8. Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця.
П. 8.6.9. У разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційного зчитування та передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду ЗКО протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.
П. 8.6.11. Середньодобовий обсяг споживання електричної енергії електроустановками споживача для цілей розрахунків визначається у кВт·год з округленням до чотирьох цифр після коми на основі фактичного споживання в аналогічному періоді попереднього року, розрахованого з урахуванням знятих фактичних або (у разі їх відсутності) оціночних показів лічильника та коефіцієнта приросту/зниження споживання (для індивідуальних побутових споживачів). У разі відсутності відповідних історичних даних середньодобовий обсяг споживання розраховується на основі зафіксованих двох останніх послідовно зчитаних показів, кількості днів між цими зчитуваннями при умові, що між датами зчитування цих показів не менше ніж 28 днів (без урахування днів, коли електроустановки споживача були відключені оператором системи).
Отже, законодавцем чітко визначено алгоритм дій щодо здійснення розрахунку обсягу споживання електроенергії у разі надання споживачем звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць чи за відсутності такого звіту. 
Середньодобовий обсяг споживання електричної енергії електроустановками споживача визначається лише у разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць.
У даному випадку, як стверджувалося АТ “Запоріжжяобленерго”, споживач (відповідач) надавав показники засобів приладу обліку за лютий 2022, які зафіксовані актом про спожиту електроенергію.
Дослідивши виконаний АТ “Запоріжжяобленерго” розрахунок обсягу споживання відповідачем електроенергії у періоди з 16.02.2022 по 23.02.2022 та з 24.02.2022 по 28.02.2022 суд встановив, що він виконаний таким чином: 123285 кВт/год (обсяг за період з 16.02.2022 по 28.02.2022)/13 днів лютого 2022 * 8 дні лютого 2022 = 75867кВт/год (обсяг за період із 16.02.2022 по 23.02.2022).
Отже, АТ “Запоріжжяобленерго” розрахунок обсягу споживання відповідачем електроенергії у період із 16.02.2022 по 23.02.2022 виконано не у відповідності до Кодексу комерційного обліку електричної енергії.
Відповідно приписів ч.ч. 1-5, 9-11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Якщо спірні відносини, в тому числі за участю іноземної особи, не врегульовані законодавством, суд застосовує звичаї, які є вживаними у діловому обороті. Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
У даному випадку, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (постанова від 14.03.2018 № 311) затверджено Кодекс комерційного обліку електричної енергії, який визначає основні положення щодо організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, права та обов`язки учасників ринку, постачальників послуг комерційного обліку та адміністратора комерційного обліку щодо забезпечення комерційного обліку електричної енергії, отримання точних і достовірних даних комерційного обліку та їх агрегації (об`єднання), порядок проведення реєстрації постачальників послуг комерційного обліку, точок комерційного обліку та реєстрації автоматизованих систем, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії.
Дія цього Кодексу поширюється на відносини у сфері забезпечення комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, а також усіх учасників ринку електричної енергії, адміністратора комерційного обліку та постачальників послуг комерційного обліку електричної енергії.
Тобто, існує нормативний акт, яким суд зобов`язаний керуватися при розгляді справи, що стосується визначення заборгованості з електричної енергії, яка розраховується, виходячи з обсягу фактичної спожитої відповідачем електроенергії.
Наразі відсутній законодавчий акт, який би закріплював порядок визначення (розрахунку) поденного (середньодобового) обсягу споживання електроенергії за певну кількість днів у розрахунковому місяці за відсутності встановлення на об`єктах споживача лічильників електричної енергії, параметри яких дозволяють вимірювати щоденні обсяги електричної енергії. 
Суд не може ігнорувати буквальне тлумачення закону, змінювати його зміст, оскільки це може порушити принцип правової визначеності.
Наприклад, Європейський суд з прав людини у справі “Nejdet Єahin and Perihan Єahin v. Turkey” (2011) наголосив, що суперечливі судові рішення можуть знижувати довіру суспільства до судової системи, що є неприпустимим у правовій державі. Аналогічні висновки містяться й у рішенні “Pantalon v. Croatia” (2020), де Суд підкреслив, що несподівана зміна судової практики може порушувати принцип правової визначеності, якщо вона не має обґрунтованого пояснення. У справі “Anрelkoviж v. Serbia” (2013) Суд визнав порушення Конвенції через непередбачуване тлумачення національного законодавства, що поставило особу в невигідне становище. ЄСПЛ у справі “Ukrkava, TOV v. Ukraine” наголосив, що будь-яка зміна судової практики повинна бути обґрунтованою та передбачуваною для суб`єктів правовідносин (у цій справі бізнес, який діяв у межах усталеної судової практики, несподівано зіткнувся з її зміною Великою Палатою Верховного Суду без чіткої правової мотивації).
У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обґрунтованість судового рішення - це фундаментальна засада, що гарантує довіру суспільства до судової системи. Обґрунтованість забезпечує, що рішення є результатом ретельного аналізу фактів і правильного застосування закону, а не проявом свавілля. Якісне та мотивоване рішення не лише вирішує спір, але й сприяє правовій визначеності.
Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 911/2243/18, від 18.05.2021 у справі № 916/2255/18, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18 та від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18.
Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні у розумінні приписів статті 76 Господарського процесуального кодексу України докази на підтвердження доводів та тверджень позивача, що були визначені ним у поданому позові.
Електрична енергія є специфічним товаром, вона має особливі споживчі якості та обсяг її споживання залежить, зокрема, від потужності приладів, тривалості їх роботи, часу доби, тощо. Тобто, споживач щоденно та у різний час доби споживає електроенергію у різних обсягах у залежності від увімкнутих приладів та їх потужності.
Тобто, у даному випадку необґрунтованим та недоведеним є розрахунок обсягу спожитої відповідачем електроенергії у період із 16 по 23 лютого 2022, за яким прийнято однакову кількість спожитого відповідачем обсягу електроенергії за кожний день лютого 2022.
Враховуючи вищезазначені обставини, аналізуючи норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 444935,57 грн. заборгованості за спожиту/використану електричну енергію за період із 16.02.2022 по 28.02.2022.
Позивач також просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 255,29 грн. за період із 09.09.2024 по 15.09.2024, що нараховані за зобов`язаннями лютого 2022. 
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За приписами ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Оскільки судом не встановлено факту порушення відповідачем зобов`язання зі сплати основного боргу у період із 16.02.2022 по 23.02.2022, у задоволенні позову у частині стягнення 3% річних у розмірі 255,29 грн. судом відмовляється.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог судом відмовляється повністю.
9. Судові витрати 
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір у сумі 5342,29 грн. покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ: 

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 20 травня 2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко