ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2026 року	справа № 380/3171/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Інфоресурс», про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України (далі також - відповідач, Міносвіти) із вимогами:
- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту»;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти відомості про відсутність порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
В обґрунтування позову зазначив, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (далі - ЄДЕБО), здобувач освіти ОСОБА_1 05.09.2020 був зарахований для здобуття освітнього ступеня бакалавра до Львівського національного університету імені Івана Франка та відрахований із цього закладу освіти 08.02.2021; 24.08.2023 зарахований для здобуття освітнього ступеня бакалавра до Вищого приватного навчального закладу Львівський медичний фаховий коледж «Монада» та відрахований 22.12.2025 у зв`язку з переведенням до іншого закладу освіти; 23.12.2025 поновлений (з іншого закладу освіти) для продовження здобуття освітнього ступеня бакалавра у Черкаській медичній академії за спеціальністю 223 Медсестринство (223.02 Екстрена медицина) на денній формі здобуття освіти. Повідомив, що з довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО № 825495 від 12.01.2026 слідує, що у графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» наявне значення «Ні, порушує». Позивач вважає, що така інформація не відповідає дійсності, оскільки навчання за освітнім рівнем бакалавра він не завершував та диплом бакалавра не отримував, у зв`язку з чим відрахування з навчання без отримання диплома не є завершенням рівня освіти та не впливає на послідовність її здобуття. Стверджує, що оскаржувані дії порушують його право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Тому позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою судді від 02.03.2026 відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 11.03.2026 залучено до участі в адміністративній справі №380/3171/26 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державне підприємство «Інфоресурс» (03057, м.Київ, вул.Олександра Довженка, буд. 3, ЄДРПОУ 37533381), Черкаську медичну академію (18000, Черкаська обл., м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.215, ЄДРПОУ 02011686).
Від відповідача - Міністерства освіти і науки України надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень вказав, що до обов`язків Міністерства освіти і науки України не належить внесення інформації до ЄДЕБО, оскільки це є компетенцією суб`єктів освітньої діяльності, а Міносвіти приймає рішення виключно у формі наказів. Зазначив, що відповідно до Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2025 № 872, Міносвіти не формує і не видає довідки ЄДЕБО, а функції щодо внесення відомостей про здобувачів освіти покладено на суб`єкти освітньої діяльності, у цьому випадку - заклад освіти, в якому навчається позивач. Вказав, що на Міносвіти як на розпорядника ЄДЕБО покладено лише організаційні та контролюючі функції, а на ДП «Інфоресурс» як технічного адміністратора - виключно технічні функції. По суті спору відповідач зазначив, що згідно з інформацією, яка міститься в ЄДЕБО, позивач протягом понад двох з половиною років набував сукупності знань, умінь і навичок за освітнім рівнем бакалавра, а згодом повторно зарахований на навчання для здобуття того ж освітнього ступеня, що, на думку Міносвіти, свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку. Послався на пункт 5 розділу 10 Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2025 році, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10.02.2025 № 168, доручення Міністра освіти і науки України від 31.05.2024 № 1/34-Д-24 та лист Міносвіти від 03.06.2024 № 1/9758-24. Також відповідач заявив про те, що поданий спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а лист Міносвіти від 08.01.2026 № 3/169-26 не є актом індивідуальної дії та має інформаційний характер. Просив у задоволенні позову відмовити.
Третя особа правом подати письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог не скористалась.
Суд дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив таке.
Відповідно до Виписки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання особи у позивача ОСОБА_1 наявні такі документи про освіту: свідоцтво про базову загальну середню освіту серія НОМЕР_1 , видане 10.06.2015; атестат про повну загальну середню освіту серія НОМЕР_2 , виданий 05.07.2017; диплом молодшого спеціаліста (з відзнакою) серія НОМЕР_3 , виданий Товариством з обмеженою відповідальністю Медичний коледж «Монада» 07.07.2019.
З інформації про навчання, яка міститься у ЄДЕБО, слідує, що 05.07.2019 ОСОБА_1 завершив навчання у Товаристві з обмеженою відповідальністю Медичний коледж «Монада» за освітнім рівнем молодший спеціаліст за спеціальністю 5.12010101 лікувальна справа.
05.09.2020 ОСОБА_1 зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Львівського національного університету імені Івана Франка за спеціальністю 091 Біологія (денна форма навчання) та 08.02.2021 відрахований із цього закладу освіти за невиконання вимог навчального плану.
24.08.2023 ОСОБА_1 зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Вищого приватного навчального закладу Львівський медичний фаховий коледж «Монада» за спеціальністю 223 Медсестринство (223.02 Екстрена медицина) на денній формі навчання та 22.12.2025 відрахований із цього закладу освіти у зв`язку з переведенням до іншого закладу освіти.
23.12.2025 ОСОБА_1 поновлений (з іншого закладу освіти) для продовження здобуття освітнього ступеня бакалавра у Черкаській медичній академії за спеціальністю 223 Медсестринство (223.02 Екстрена медицина) на денній формі навчання, дата завершення здобуття освіти - 30.06.2026.
Позивачу сформовано довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 825495 від 12.01.2026, в якій у графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» наявне значення «Ні, порушує».
Не погоджуючись зі змістом зазначеної довідки, позивач через адвоката звернувся до Міністерства освіти і науки України із заявою (адвокатським запитом) про внесення змін до відомостей, що містяться в ЄДЕБО, в частині послідовності здобуття освіти. Листом від 08.01.2026 № 3/169-26 Міносвіти повідомило про відсутність підстав для внесення змін до ЄДЕБО в частині формування відповідної довідки.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо внесення до ЄДЕБО відомостей про порушення послідовності здобуття освіти, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами та сторонами не заперечуються.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Вчинення державним органом, його посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій неправомірними.
Відповідно до частин першої, третьої статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).
Пунктом першим частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560).
Додатком 5 до Порядку № 560 визначено, що документом, який підтверджує право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, є довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти. Додатком 9 до Порядку № 560 затверджено форму такої довідки.
Пунктом 62 Порядку № 560 визначено, що зазначена довідка подається до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання відстрочки. За формою довідки (додаток 9) у ній зазначається, зокрема, інформація про те, чи порушує поточне здобуття освіти послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - ТАК/НІ.
Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, регулює Закон України від 05.09.2017 № 2145-VIII «Про освіту» (далі - Закон № 2145-VIII).
Пунктом 23 частини першої статті 1 Закону № 2145-VIII визначено, що рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.
Частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII передбачено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Частиною другою статті 17 Закону № 2145-VIII встановлено, що вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Згідно з частинами першою-третьою статті 40 Закону № 2145-VIII після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту. Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності.
Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України від 01.07.2014 № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII).
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1556-VII підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: молодший бакалавр; бакалавр; магістр; доктор філософії/доктор мистецтва. Особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти (частини друга, четверта статті 5 Закону № 1556-VII).
Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 1556-VII атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією. Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.
Статтею 7 Закону № 1556-VII встановлено, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію. Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва. Інформація про видані дипломи вноситься закладами вищої освіти, крім вищих військових навчальних закладів, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.
З аналізу наведених норм законодавства суд дійшов висновку про те, що фізична особа вважається такою, що здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, які відповідають такому рівню, у разі завершення нею навчання за відповідною освітньою програмою, виконання відповідної освітньої програми та проходження атестації. Здобуття рівня вищої освіти має підтверджуватися відповідним документом про вищу освіту (зокрема дипломом бакалавра). З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем.
Застосовуючи наведене правове регулювання до встановлених у справі обставин, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що станом на момент формування довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО № 825495 від 12.01.2026 позивач здобував перший (бакалаврський) рівень вищої освіти за денною формою навчання у Черкаській медичній академії за спеціальністю 223 Медсестринство (223.02 Екстрена медицина), куди був поновлений з іншого закладу освіти.
Раніше ОСОБА_1 вже навчався за освітнім рівнем бакалавра у Львівському національному університеті імені Івана Франка (звідки був відрахований за невиконання вимог навчального плану) та у Львівському медичному фаховому коледжі «Монада» (звідки був відрахований у зв`язку з переведенням), однак у жодному із цих закладів освіти він не завершив навчання за освітньо-професійною програмою, не проходив атестацію та не отримував диплом бакалавра як особа, яка успішно виконала відповідну освітню програму.
Ця обставина прямо підтверджується наявною у справі Випискою з ЄДЕБО щодо документів про освіту, до якої включено лише три документи про освіту позивача: свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту та диплом молодшого спеціаліста. Документ про вищу освіту за ступенем бакалавра у позивача відсутній. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Отже, факт попереднього навчання позивача за освітнім рівнем бакалавра та подальшого відрахування без отримання диплома бакалавра не може свідчити про здобуття ним відповідного рівня вищої освіти у зв`язку з незавершеністю процесу його здобуття.
За таких обставин, оскільки позивач не завершував навчання за освітнім ступенем бакалавра і документа про вищу освіту цього ступеня не отримував, його повторне зарахування (поновлення) на навчання за тим самим освітнім рівнем не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Більше того, суд враховує, що раніше здобутим позивачем рівнем освіти, підтвердженим документом про освіту, є освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста (диплом молодшого спеціаліста серія Е19 № 092994 від 07.07.2019), що за Національною рамкою кваліфікацій є нижчим за перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, який позивач здобуває на цей час. Таким чином, поточне здобуття позивачем першого (бакалаврського) рівня вищої освіти у будь-якому разі є здобуттям рівня освіти, що є вищим за раніше здобутий ним рівень освіти, та відповідає послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
З цих же підстав суд відхиляє доводи відповідача про те, що повторне зарахування позивача означатиме повторне формування ним знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на тому самому рівні вищої освіти, оскільки, як уже зазначено судом, факт здобуття знань і навичок за відповідним рівнем вищої освіти має підтверджуватися відповідним документом про вищу освіту, наявність якого у позивача матеріалами справи не підтверджується.
Суд критично оцінює покликання відповідача на лист Міністерства освіти і науки України від 03.06.2024 № 1/9758-24 «Про особливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти» та доручення Міністра освіти і науки України від 31.05.2024 № 1/34-Д-24, оскільки такі документи не належать до нормативно-правових актів, а отже мають лише рекомендаційний (роз`яснювальний) характер для суб`єктів, яким вони адресовані, та спірних у цій справі правовідносин не врегульовують. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною нижче.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.10.2025 у справі № 200/5372/24, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформулював висновок про те, що здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти розпочинається з моменту зарахування особи до відповідного навчального закладу та закінчується у момент її відрахування з нього у зв`язку з успішним виконанням освітньої програми та врученням передбаченого законом документа про вищу освіту, зокрема диплома бакалавра встановленого зразка. Тому продовження навчання за бакалаврським рівнем вищої освіти особою, яка раніше жодного документа про вищу освіту не отримувала, в іншому вищому навчальному закладі за тим самим рівнем - не може вважатись повторним здобуттям вищої освіти й, незалежно від тривалості та перерв у навчанні, не порушує послідовність здобуття освіти у розумінні частини другої статті 10 Закону України «Про освіту».
Верховний Суд у наведеній справі також зазначив, що на висновок про дотримання послідовності здобуття освіти не впливають обставини стосовно того, що особа раніше вже навчалася у вищому навчальному закладі за рівнем вищої освіти «бакалавр» й була з нього відрахована, оскільки передбаченого законом документа про вищу освіту така особа не отримувала, а отже не вважається такою, що здобула вищу освіту ступеня бакалавр.
Наведені висновки Верховного Суду повною мірою застосовні до спірних правовідносин, оскільки позивач, який не отримував диплома бакалавра та продовжує здобувати перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, не порушує послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
З огляду на викладене, установлені судовим розглядом цієї справи обставини не вказують на існування як правових, так і фактичних підстав для формування довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО із зазначенням у ній відомостей про те, що поточне здобуття освіти позивачем порушує послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту». Формування та видача позивачу такої довідки порушило його право як учасника освітнього процесу на отримання щодо себе повної і достовірної інформації в галузі освіти.
Щодо доводів відповідача про те, що поданий спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. За визначенням пункту 2 частини першої статті 4 цього Кодексу публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
У спірних правовідносинах позивач оскаржує дії Міністерства освіти і науки України - центрального органу виконавчої влади - щодо внесення (формування) у державній інформаційній системі (ЄДЕБО) відомостей, які безпосередньо впливають на реалізацію позивачем права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Такий спір виник у зв`язку зі здійсненням відповідачем публічно-владних управлінських функцій як розпорядника та володільця ЄДЕБО, а отже є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічний за змістом спір розглянуто Верховним Судом саме в порядку адміністративного судочинства у вже згаданій справі № 200/5372/24. З огляду на це доводи відповідача про необхідність розгляду спору в порядку цивільного судочинства суд відхиляє як необґрунтовані.
Щодо доводів відповідача про те, що Міносвіти не порушувало і не могло порушити права позивача, оскільки внесення відомостей до ЄДЕБО та формування довідки належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності (закладу освіти), суд зазначає таке.
Відповідно до статті 74 Закону № 2145-VIII у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти. Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Згідно з пунктом 5 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08.06.2018 № 620 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.10.2018 за № 1132/32584), власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава; розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО; розпорядник ЄДЕБО є володільцем інформації, що міститься в ЄДЕБО.
Відповідно до підпунктів 1, 3, 6 пункту 1 розділу IV вказаного Положення розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО. Натомість суб`єкти освітньої діяльності та їх відокремлені підрозділи не мають повноважень на встановлення вимог до програмного забезпечення ЄДЕБО та зміни технічних параметрів і алгоритмів його функціонування.
Як встановив Верховний Суд у постанові від 29.10.2025 у справі № 200/5372/24, формування довідки про здобувача освіти відбувається автоматизовано згідно із закладеними у ЄДЕБО алгоритмами та є результатом виконання Міністерством освіти і науки України закріплених за ним у законі повноважень як розпорядника ЄДЕБО та володільця наявної у ній інформації. Заклад вищої освіти, в якому навчається здобувач, в силу своїх повноважень в ЄДЕБО не має технічної можливості сформувати та видати довідку з іншим змістом відомостей щодо порушення або непорушення послідовності здобуття освіти, оскільки такий документ формується автоматично з використанням засобів програмного забезпечення, вимоги до якого визначає Міносвіти. Саме це Міністерство є володільцем усієї інформації, яка міститься в ЄДЕБО, має повний доступ до неї та не позбавлене технічної можливості і повноважень сформувати довідку про здобувача освіти з дотриманням вимог законодавства.
За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача про те, що внесення відповідних відомостей до ЄДЕБО та формування довідки належить виключно до компетенції суб`єктів освітньої діяльності, та доходить висновку, що належним відповідачем у цій справі є саме Міністерство освіти і науки України.
З наведених підстав суд доходить висновку про те, що дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення до Єдиної державної електронної бази з питань освіти відомостей про порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», є протиправними та такими, що вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. При цьому суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо принципу належного урядування, згідно з якою державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трго проти Хорватії»).
Надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Міністерства освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти відомості про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», ОСОБА_1 на денній формі навчання за освітнім рівнем бакалавра за спеціальністю 223 Медсестринство (223.02 Екстрена медицина) у Черкаській медичній академії, а саме: у розділі довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» зазначити «Так, не порушує».
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Інші доводи та аргументи учасників справи, не наведені у мотивувальній частині цього рішення, не спростовують зроблених судом висновків.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
З огляду на задоволення позову, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України (ЄДРПОУ 38621185) внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти відомості про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на денній формі навчання за освітнім рівнем бакалавра за спеціальністю 223 Медсестринство (223.02 Екстрена медицина) у Черкаській медичній академії, а саме: у розділі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» вказати «Так, не порушує».
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України (код ЄДРПОУ 38621185) судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.