ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 р. 	Справа № 520/34861/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., м. Харків, по справі № 520/34861/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (Харківське квартирно-експлуатаційне управління)   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, у якому просить: 
- визнати протиправними дії Харківського квартирно-експлуатаційного Управління Міністерства Оборони України щодо відмови у підготовці та направленню до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири з числа службових; 
- зобов`язати квартирно-експлуатаційне управління м. Харкова направити до Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває на квартирному обліку в КЕУ м. Харкова в загальній черзі з 22.05.2002, в першочерговій черзі з 18.05.2015, склад сім`ї 2 особи. Позивача із сім`єю забезпечено квартирою АДРЕСА_1 . Іншого нерухомого майна щодо проживання у позивача немає. Позивач звернувся до Харківського КЕУ з проханням надати житло для постійного проживання, або подати відповідне клопотання до виконавчого комітету Харківської міської ради про виключення квартири з числа службових. Відповідачем відмовлено у поданні клопотання до міської ради про виключення займаної позивачем квартири з числа службових із посиланням на те, що питання забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського квартирно-експлуатаційного управління про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Харківського квартирно-експлуатаційного управління щодо не подання клопотання до Виконавчого комітету Харківської міської ради про виключення з числа службових Харківського квартирно-експлуатаційного управління квартири за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення ОСОБА_1 постійним житлом.
Зобов`язано Харківське квартирно-експлуатаційне управління подати до Виконавчого комітету Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службових Харківського квартирно-експлуатаційного управління квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківського квартирно-експлуатаційного управління на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення є необґрунтованим, судом при його прийнятті неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 по справі № 520/34861/24 та прийняти нове, яким відмовити в позові у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначив, що обов`язковою передумовою для отримання житла є настання черги на отримання житла. Законодавством передбачена чітка процедура, дотримання якої є обов`язковим, зокрема, надсиланню клопотання квартирно-експлуатаційним органом передує розгляд спеціальною житловою Комісією військової частини, в якій несе службу військовослужбовець, питання щодо погодження зняття статусу «службової» з житлового приміщення, яке займає позивач. Указав на те, що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Також зазначив, що законодавство щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями чітко визначає, що згода на виключення житла з числа службового це право, а не обов`язок.
Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вказує на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, й такими що не підлягають задоволенню. Зазначила, що відмова відповідача від підготовки та направлення до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири з числа службових, є безпідставною, необґрунтованою та такою, що істотним чином порушує конституційні права Позивача на житло, та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу дійшла таких висновків. 
Судом встановлено, що згідно з довідкою від 05.11.2024 №583/5729 позивач перебуває на квартирному обліку в Харківському гарнізоні в загальній черзі з 22.05.2002 року за № 707, в першочерговій черзі з 18.05.2015 року за № 210. Склад родини 2 (дві) особи: він, 15.06.1980 р.н., дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проживає в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (1-о кімн., житлова площа 21,2 кв.м).
Зареєстроване місце проживання позивача АДРЕСА_3 , дані обставини підтверджено копією паспорта громадянина України позивача.
Іншого нерухомого майна для проживання за позивачем судом із матеріалів справи не встановлено.
Відповідно до копії витягу з протоколу № 2 від 21 січня 2019 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 встановлено, що рішенням житлової комісії погоджено виключення житлового приміщення, зокрема однокімнатної квартири АДРЕСА_4 (загальна площа – 59,9 кв. м.; житлова площа – 21,2 кв. м.) по АДРЕСА_5 , яка була розподілена полковнику ОСОБА_1 з числа службового; надіслання до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова клопотання про зняття статусу службової з даної квартири, та включення полковника ОСОБА_1 до Списку надання житлової площі для постійного проживання, що подаються КЕВ м. Харкова до ГКЕУ для узагальнення та внесения на розгляд Комісії з контрою за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Витяг з даного протоколу направити до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова. 
Позивач звернувся до відповідача із заявою про виключення житлової плащі за адресою АДРЕСА_2 із числа службових.
Відповідач листом від 05.11.2024 № 583/5730 повідомив позивача про те, що питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у можливості реалізувати права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII установлено, що квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації, натомість відповідно до частини першої статті 6 цього закону незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними квартири (будинки), в яких мешкають військовослужбовці, котрим встановлена пільга Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Як визначено частиною першою статті 118 Житлового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі – ЖК України), службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі – Закон № 3551-XII) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Пунктом 14 частини 1 статті 12 Закону № 3551-XII передбачено, що учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до пункту 1 статті 12 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Положеннями статті 125 ЖК України передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. № 1081 (далі – Порядок № 1081) визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців – осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі – військові частини) після звільнення (далі – військовослужбовці) та членів їх сімей.
Згідно з п. 3 Порядку № 1081 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. 
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Отже, Порядком № 1081 визначено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а саме: 1) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.
Пунктом 11 Порядку № 1081 встановлено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.
Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 затверджена Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі – Інструкція №380), яка визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі – військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі – члени їх сімей).
Пунктом 1 розділу VІІ Інструкції № 380 визначено, що особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.
За змістом п. 10 розділу VII Інструкції №380 військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Отже, у спірних правовідносинах Інструкцією № 380 відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним військової служби.
На час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену чинним законодавством можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.
Верховний Суд у постановах від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19, від 17.09.2024 у справі № 520/14989/23 погодився з правовим висновком суду першої та апеляційної інстанцій та підсумував, що визначальними обставинами – матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.
Таким чином, аналізуючи наведене правове регулювання, колегія суддів дійшла висновку, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку.
Отже, позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією № 380, а саме: позивач має військову вислугу більше 20 років, що підтверджується витягом з послужного списку, є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла в загальній черзі з 22.05.2002 та в першочерговій з 18.05.2015, але постійного житла до цього часу не отримав.
Разом з тим, слід зазначити, що питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Харківської міської ради, а не відповідачем.
Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що, не подаючи відповідне клопотання, відповідач порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови квартирно-експлуатаційного органу у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.
Внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи відповідача про недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.
Колегія суддів також критично оцінює твердження відповідача щодо недотримання позивачем встановленої процедури розгляду питання про погодження зняття статусу «службової» з житлового приміщення, оскільки такі обставини не слугували підставою для відмови Харківського КЕУ у задоволенні заяви позивача, яка власне полягала у відсутності як такого права у позивача на виключення квартири з числа службових з посиланням на рішення заступника Міністра Оборони України № 2551/з/1 від 04.11.2022 та Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 16.11.2022 № 142
Водночас, колегія суддів критично оцінює покликання відповідача на вказані вище рішення з огляду на відсутність у зазначених осіб повноважень звужувати категорії військовослужбовців, які за приписами пункту 10 розділу VIІ Інструкції № 380 мають право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 по справі № 520/34861/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова