ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року
м. Київ
справа № 638/19723/16-к
провадження № 51-2934км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання	 ОСОБА_4 ,	
прокурора захисника  засудженого 	ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2025 року щодо
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Чульман Якутської СРСР, жителя м. Запоріжжя. 
Обставини справи

1. ОСОБА_7  обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого частинами 3, 5 статті 27, частиною 2 статті 15, пунктами 1, 5, 11 та 12 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (КК). Одночасно з ним за частиною 2 статті 15, пунктами 1, 5, 11 та 12 частини 2 статті 115 КК обвинувачувалися ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
2. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2018 року вони були засуджені за частиною 2 статті 355 КК до позбавлення волі:
ОСОБА_7 - на строк 5 років;
ОСОБА_8 - на строк 4 роки 9 місяців;
ОСОБА_9 - на строк 4 роки 9 місяців. 
3. Суд визнав доведеним, що 13 серпня 2016 року приблизно о 03:30 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою примусити ОСОБА_10 виконати боргові зобов`язання перед останнім, жбурнули пляшку з горючою речовиною у вікно квартири АДРЕСА_1 , де проживає родина ОСОБА_11 , спричинивши пожежу. Переконавшись у тому, що пожежа спалахнула, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 намагалися втекти, однак були затримані працівниками поліції.
4. Свій висновок про перекваліфікацію дій засуджених суд обґрунтував тим, що надані стороною обвинувачення докази не доводять наявність у засуджених прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 та членів його сім`ї.
5. Апеляційний суд оскарженою ухвалою скасував вирок щодо ОСОБА_7 , звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, та закрив кримінальне провадження щодо нього на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (КПК).
Вимоги і доводи касаційної скарги 

6. Прокурор, посилаючись на частину 1 статті 438 КПК, просить скасувати оскаржене рішення та призначити новий розгляд у апеляційній інстанції.
7. Він стверджує, що апеляційний суд:
не обґрунтовано погодився з першою інстанцією щодо недопустимості:
- протоколу огляду місця події від 13 серпня 2016 року за місцем проживання потерпілих, у зв`язку з відсутністю цифрового носія на якому зафіксована вказана слідча дія;
- протоколу огляду місця події від 13 серпня 2016 року в квартирі АДРЕСА_2 у зв`язку з відсутністю ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук вказаного приміщення та проведення слідчої дії неуповноваженим слідчим;
не надав належну оцінку:
- показанням свідків, матеріалам ДСНС та висновку судової пожежно-технічної експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів № 10384/10671;
- протоколу за результатами негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД) та висновку судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи писемного мовлення № 10370;
- незаконній перекваліфікації дій ОСОБА_7 на частину 2 статті 355 КК;
формально розглянув апеляційну скаргу прокурора, належним чином не дослідив всі матеріали провадження та не обґрунтував своє рішення, фактично мотивувавши його доводами викладеними в рішенні суду першої інстанції.
8. Крім цього, стверджує, що оскаржене рішення підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.
9. Захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 надав Суду письмові заперечення на скаргу, в яких просив відмовити у задоволенні скарги прокурора. 
Позиції учасників касаційного розгляду

10. У судовому засіданні прокурор підтримала доводи касаційної скарги, просила її задовольнити.
11. Сторона захисту заперечила проти касаційних вимог сторони обвинувачення. 
12. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду

13. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
14. Відповідно до частини 2 статті 433 КПК касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення Суд керується статтями 412-414 КПК.
15. Суд також зазначає, що коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що це істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі[1], а також вплинуло або могло вплинути на правильність висновків суду щодо обставин справи.
Щодо недопустимості доказів, їх оцінки та кваліфікації злочину
16. У касаційній скарзі прокурор стверджував про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги необґрунтованість визнання судом першої інстанції ряду доказів недопустимими та не надав доказам належну оцінку, формально розглянувши апеляційну скаргу сторони обвинувачення.
17. Апеляційний суд підтвердив висновок першої інстанції про недопустимість протоколу огляду 13 серпня 2016 року квартири за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що був проведений за дозволом ОСОБА_12 , яка надала її в оренду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 
18. Суд нагадує, що положення статті 223 КПК не мають на меті вирішення питань власності. Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні. Термін «особа, яка володіє» в частині 1 статті 233 КПК охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах[2]. Суд вже зазначав, що проведення огляду квартири без ухвали слідчого судді чи дозволу особи, яка на правових підставах фактично користувалась цим помешканням, є безумовним порушенням права останнього на недоторканість житла[3]. Тому Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.
19. У той же час апеляційний суд погодився з доводами апеляційної скарги прокурора і визнав, що протокол за результатами НСРД та висновок експертизи № 10370 є допустимими доказами, а також вказав, що протоколу огляду місця події від 13 серпня 2016 року за місцем проживання потерпілих і висновок судової комплексної пожежно-технічної експертизи та експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів від 10 листопада 2016 року суд першої інстанції не визнавав недопустимими, а лише вказав на їх недоліки.
20. Згадані докази були досліджені судом апеляційної інстанції, як і показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .. На підставі цих доказів апеляційна інстанція погодилася з висновками суду першої інстанції про винуватість засудженого ОСОБА_7 у примушуванні потерпілого ОСОБА_10 до виконання цивільно-правових зобов`язань за попередньою змовою групою осіб та відсутність доказів про умисел ОСОБА_7 на вбивство потерпілих, у зв`язку з чим вважав, що дії останнього правильно кваліфіковано за частиною 2 статті 355 КК.
21. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказані доводи сторони обвинувачення.
Щодо призначеного покарання
22. Щодо доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, Суд зазначає наступне.
23. Відповідно до статей 50, 65 КК засудженій особі має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Враховуючи вказану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
24. Суд в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання[4].
25. При цьому сама собою незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання з огляду на положення пункту 3 частини 1 статті 438 та статті 414 КПК. 
26. При обранні засудженому ОСОБА_7 виду та міри покарання суд першої інстанції врахував, зокрема те, що вінраніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має ряд хронічних захворювань. Визнавши обставиною, яка пом`якшує покарання наявність у ОСОБА_7 тяжких, хронічних захворювань, які потребують постійного нагляду лікарів та не встановивши обставин, які обтяжують покарання, районний суд призначив йому покарання, передбачене максимальною межею санкції частини 2 статті 355 КК. 
27. Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного засудженій покарання, в касаційній скарзі не наведено. 
Підсумок
28. Таким чином, апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Зміст ухвали відповідає вимогам статті 419 КПК.
29. Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу сторони обвинувачення слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3 

[1] Постанови від 28 січня 2020року, № 456/2742/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87672451; від 17 жовтня 2022 року, № 759/1333/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/106841639

[2] Постанови від 18 вересня 2025 року у справі № 278/1306/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/130409804; від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/107677460

[3] Постанова від 31 жовтня 2019 року у справі № Початок форми
346/7477/13-к, Кінець форми
https://reyestr.court.gov.ua/Review/85542842

[4] Див. наприклад постанови Верховного Суду: від 24 вересня 2020 року у справі № 638/14277/18, http://reyestr.court.gov.ua/Review/91818857, від 21 травня 2020 року у справі № 483/729/19, http://reyestr.court.gov.ua/Review/89509273, від 12 січня 2021 року у справі № 148/1536/18, http://reyestr.court.gov.ua/Review/94151668 тощо