П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/23471/25	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
Дата і місце ухвалення 21.10.2025р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Єщенка О.В., 
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.06.2025 року в частині призову ОСОБА_1 на військову службу;
- зобов`язати Військову частині НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянт вказував на те, що він був незаконно мобілізований на військову службу без урахування того, що він з 2022 року є невійськовозобов`язаним, оскільки згідно довідки ВЛК № 33/777 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Апелянт посилався на те, що з аналізу норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку №1487 випливає, що лише громадяни, які перебувають у статусі військовозобов`язаних, можуть бути суб`єктами мобілізаційних заходів, у тому числі виклику до ТЦК та СП та призову на військову службу під час мобілізації. В свою чергу, відповідно до частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ, у разі визнання військово-лікарською комісією особи непридатною до військової служби з виключенням з військового обліку, така особа підлягає виключенню з військового обліку.
Отже, як зазначає позивач, у разі виключення особи з військового обліку, вона не є військовозобов`язаною, а тому не може бути суб`єктом призову під час мобілізації, а будь-які виклики та мобілізаційні дії щодо такої особи є протиправними та такими, що вчинені без законної компетенції.
Апелянт посилався на те, що обставини того, що він не є військовозобов`язаним, підтверджується довідкою ВЛК № 33/777 про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, яка видана на підставі ст. 30-а, розділу II Положення про військово-лікарську експертизу, затвердженого Наказом МОУ № 402 від 14.08.2008 року (у редакції, чинній на момент видачі довідки).
Також апелянт зазначив, що в ході розгляду справи № 380/3109/25, предметом якої було визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невнесення до ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про результати проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії 12.03.2022 року та про виключення з військового обліку та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення позивача з військового обліку у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_4 не заперечував факту проходження ним ВЛК та виключення його з військового обліку. Навпаки, ІНФОРМАЦІЯ_4 підтвердив, що запис про виключення був внесений до військово-облікового документа, а єдиним аргументом відповідача була вказівка на те, що запис здійснений до створення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, і тому дані на той момент до Реєстру внесені не були. Апелянт вважає, що ТЦК фактично визнав, що причина відсутності інформації у реєстрі є технічною, а не пов`язаною із статусом позивача чи дійсністю рішення ВЛК
Апелянт вказував на те, що у рішенні від 16.06.2025 року у справі №380/3109/25 Львівський окружний адміністративний суд зазначив, що обов`язок щодо внесення відомостей до Реєстру покладений на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, і невиконання такого обов`язку не може покладати негативні наслідки на громадянина та не створює для нього обов`язку повторного проходження ВЛК чи повторного взяття на облік. Суд наголосив, що відповідні технічні обставини і неузгодженість внутрішньої взаємодії структурних підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 ) не залежать від волі позивача, а тому не можуть впливати на його правовий статус.
Суд підтвердив, що ОСОБА_1 є особою, виключеною з військового обліку, ІНФОРМАЦІЯ_4 не ставив під сумнів дійсність висновку ВЛК, а спір виник виключно щодо протиправної бездіяльності органу, який не виконав свій обов`язок щодо внесення відповідних даних у державний реєстр. На думку апелянта, встановлена судом обставина про виключення позивача з військового обліку має пряме значення для справи про мобілізацію, оскільки підтверджує, що позивач не є військовозобов`язаним, а технічне невнесення інформації до Реєстру не відновлює його статусу і не створює підстав для мобілізації.
Щодо неправомірності військово-лікарської комісії, яка проведена ІНФОРМАЦІЯ_7 , апелянт зазначив, що довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2025 року № 125/5/1109 не повинна була братися судом до уваги у цій справі, оскільки фактично жодної військово-лікарської комісії не проводилося, т.я. його не направляли на будь-які обстеження та не здійснювали перевірку діагнозу, який він має з дитинства.
Також апелянт звернув увагу на те, що сам факт видачі цієї довідки та «проведення» ВЛК щодо нього є протиправним і таким, що суперечить встановленим фактичним обставинам та порядку проведення військово-лікарської експертизи. Апелянт вважає, що зважаючи на те, що його первинне військово-лікарське освідчення (проведене в 2022 році) було проведено належним чином та завершилося висновком про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, будь-які подальші «медичні висновки», видані ТЦК та СП після цього, не можуть вважатися законними чи такими, що створюють будь-які правові наслідки. 
Як зазначив апелянт, оскільки його статус «непридатний з виключенням з військового обліку» було встановлено раніше і його дійсність не заперечена компетентним органом та підтверджена судом, будь-яка подальша спроба «проведення» ВЛК щодо нього є нікчемною та не може змінювати його правовий статус і тим більше не може створювати правових підстав для мобілізації. Таким чином, апелянт вважає, що довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2025 року № 125/5/1109 є доказом, отриманим у спосіб, що прямо суперечить закону та у силу доктрини «плодів отруйного дерева», визнаної у практиці ЄСПЛ, такі документи не можуть породжувати правових наслідків і не підлягають використанню як доказ у судовому процесі. 
Також в апеляційній скарзі зазначено, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказував на те, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 року у справі № 380/3109/25 на ІНФОРМАЦІЯ_7 не покладено жодних зобов`язань. Однак, на думку позивача, такий висновок є викривленням об`єктивної реальності, оскільки факт відсутності в ухвалі окремого обов`язку для ІНФОРМАЦІЯ_2 жодним чином не нівелює преюдиційного характеру встановлених обставин щодо його статусу та неможливості здійснення мобілізаційних заходів. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції проігнорував рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/3109/25, яким встановлено факт виключення його з військового обліку та визнано протиправною бездіяльність ТЦК щодо внесення відповідних даних до Реєстру. Вказував на те, що це рішення набрало законної сили, його преюдиційні висновки є обов`язковими для врахування відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, а тому його неврахування суперечить принципу юридичної визначеності та доктрині res judicata.
Щодо способу захисту порушеного права, позивач посилався на те, що в даному випадку були відсутні будь-які правові підстави для його призову та подальшого перебування на військовій службі, оскільки 12.03.2022 року він був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджено довідкою військово-лікарської комісії № 33/777. Відповідно, після встановлення факту непридатності він втратив статус військовозобов`язаного, а отже не міг бути мобілізований. Як вказав апелянт, попри ці обставини його було направлено до військової частини НОМЕР_1 , і на цей час він продовжує перебувати у стані триваючого порушення його прав.
Єдиним ефективним способом захисту порушеного права апелянт вбачає у зобов`язанні військової частині НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення його з військової служби. Вважає, що будь-який інший підхід фактично позбавив би його права на судовий захист, оскільки, незважаючи на наявне судове рішення про незаконність призову, він продовжує залишатися у статусі військовослужбовця.
З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 року у справі № 420/23471/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) в повному обсязі; стягнути з відповідачів на його користь понесені (та ті, що мають бути сплачені) судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову (правничу) допомогу.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного: 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з тимчасовим посвідченням № НОМЕР_3 від 05.07.2012 року, виданим замість військового квитка, ОСОБА_1 прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України за ВОС № 956016А.
Відповідно до довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.03.2022 року № 33/777, ОСОБА_1 , медичний огляд якого проведено 20.06.2022 року, на підставі ст. 30 «а» Розкладу хвороб, визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Згідно відмітки у тимчасовому посвідченні № НОМЕР_3 , виданому 05.07.2012 року, ОСОБА_1 12.03.2022 року виключений з ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також встановлено, що згідно довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2025 року № 125/5/1109, ОСОБА_1 на підставі статті 30 «в» графи ІІ Розкладу хвороб, визнаний придатним до військової служби.
13.06.2025 року позивач був документований військовим квитком серії НОМЕР_4 , в який внесено відомості про придатність до військової служби згідно з довідкою ВЛК від 13.06.2025 року № 125/5/1109.
14.06.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято наказ № 299, згідно якого солдата ОСОБА_1 , 1994 року народження, призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та визначено відправити його до військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2025 року № 177 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_8 , призначено на посаду командира 1 відділення автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів батальйону матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 .
Вважаючи протиправним наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.06.2025 року № 299 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову його на військову службу, ОСОБА_1 оскаржив його до суду першої інстанції, заявивши також вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити його з військової служби.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обставин, які б виключали можливість призову позивача на військову службу під час мобілізації, оскільки відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2025 року № 125/5/1109, ОСОБА_1 на підставі статті 30в графи ІІ Розкладу хвороб, визнаний придатним до військової служби; досяг 25 років та не досяг 60 років (граничний вік перебування на службі), а обставин наявності законних підстав для зняття з військової служби чи наявності відстрочки від призову або бронювання позивачем не надведено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про те, що РТЦК порушив Порядок призову його на військову службу, оскільки РТЦК діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим відсутні підстави для скасування наказу про мобілізацію, зарахування позивача до військової частини та для звільнення його з військової служби.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, слід зазначити наступне:
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII). 
Частинами 1 та 2 статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники, призовники, військовослужбовці, військовозобов`язані, резервісти. 
Військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 37 Закону № 2232-XII встановлено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: 2) на військовий облік військовозобов`язаних:
які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву;
призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону;
які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних;
військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;
які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;
зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;
які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби;
які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;
які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі;
які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку;
які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;
призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу;
жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону;
які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу.
За положеннями п.п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і на даний час.
Законом України №2105-IX від 03.03.2022р. затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і на даний час.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
Відповідно до абзацу 4 та 5 статті 1 Закону №3543-XII мобілізація – це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Частиною 1 статті 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Так, громадяни зобов`язані: 
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23 лютого 2022 року територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань з поміж іншого здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
За обставин даної справи, позивач 12.03.2022 року був взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_3 як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про взяття на облік переміщеної особи.
Як зазначив позивач, у той же день, 12.03.2026 року, ним був пройдений медичний огляд ВЛК, за наслідком якого видано довідку № 33/777, згідно якої він визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Довідка BЛK ІНФОРМАЦІЯ_3 № 33/777 від 12.03.2022 року про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку видана на підставі ст. 30-а, розділ II, Наказу МОУ № 402 від 14.08.2008 року (в редакції, що діяла на момент видачі довідки).
Про виключення з військового обліку військовозобов`язаних 12.03.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 було проставлено відповідну відмітку у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_3 .
Позивач також зазначив, що у зв`язку з відсутністю в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку, ним була подана заява до ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням виправити невідповідності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Через відсутність відповіді на зазначену заяву він звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невнесення до ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про результати проходження ним військово-лікарської комісії 12.03.2022 та про виключення з військового обліку, а також про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_9 внести до ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про результати проходження ним військово-лікарської комісії 12.03.2022 та про виключення з військового обліку у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби на підставі ст. 30-а Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 (зі змінами та доповненнями).
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 року було відкрито провадження у справі № 380/3109/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Судом також встановлено, що 05.03.2025 року у справі №380/3109/25 Львівським окружним адміністративним судом було постановлено ухвалу про забезпечення позову, згідно якої було заборонено посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_10 та його структурним підрозділам вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації (в т.ч. і звернення до правоохоронних органів із вимогами, щодо розшуку, затримання та доставлення знятого з військового обліку позивача до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) до набрання законної сили рішення у справі №380/3109/25. Також було заборонено посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_11 та його структурним підрозділам вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації (в т.ч. і звернення до правоохоронних органів із вимогами, щодо розшуку, затримання та доставлення знятого з військового обліку позивача до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) до набрання законної сили рішення у справі №380/3109/25.
Як вказав позивач, 12.06.2025 року він був зупинений співробітниками поліції біля населеного пункту Алтестове (траса М-05 Одеса- Київ) та під час перевірки документів був повідомлений про те, що він перебуває в розшуку згідно з інформацією ІНФОРМАЦІЯ_12 , після чого був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
12.06.2025 року начальником відділу військового обліку та бронювання солдатів і сержантів майором ОСОБА_2 був складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № 2008 за ч. 3 ст. 210 КУпАП у зв`язку з порушенням правил військового обліку.
У графі «пояснення та зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності» позивач зазначив, що під час затримання його документи, а саме довідка ВЛК та судове забезпечення були проігноровані.
13.06.2025 року, за наслідком проходження медичного огляду ВЛК, позивач, згідно довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_13 , визнаний придатним до військової служби.
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.06.2025 року № 299, позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином за встановлених у даній справі обставин, позивач ще 12.03.2022 року був визнаний непридатним до військової служби та виключений з військового обліку, що підтверджено наданими до суду доказами, а саме: довідкою ВЛК № 33/777 від 12.03.2022 року, записом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.03.2022 року у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_3 про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних.
Про вказані обставини ним було повідомлено співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать пояснення надані ним під час оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення та зафіксовані у протоколі № 2008 від 12.06.2025 року.
Однак, незважаючи на зазначене, вказані обставини не були враховані ІНФОРМАЦІЯ_7 при прийнятті рішення про призов позивача на військову службу.
Відповідно до положень п.п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі визнання громадянина України непридатними до військової служби, він підлягає виключенню з військового обліку. Тобто особа, яка визнана непридатною до військової служби втрачає статус військовозобов`язаного та не підлягає призову на військову службу.
При цьому настання обставин, за якими частина 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає виключення громадянина з військового обліку, унеможливлює повторне взяття на облік осіб, які раніше були виключені з військового обліку за цих підстав.
Таким чином станом на момент доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не мав статусу військовозобов`язаного та не підлягав призову на військову службу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2025 року № 125/5/1109, ОСОБА_1 на підставі статті 30в графи ІІ Розкладу хвороб, визнаний придатним до військової служби.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу на наступне:
Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі – Положення № 402), яке визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.
Згідно п. 1.2 Глави 1 Розділу І Положення № 402 (в редакції, чинній на момент проходження позивачем 13.06.2025 року ВЛК), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза – це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Пунктом 1.1 Глави 1 Розділу ІІ Положення № 402, передбачено, що медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Таким чином згідно норм Положення № 402 саме призовники, військовозобов`язані, резервісти підлягають медичному огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Однак, за обставин даної справи, позивач, як громадянин України, який вже був визнаний непридатним до військової служби і був виключений з військового обліку та втратив статус військовозобов`язаного, не підлягав медичному огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Слід зазначити, що згідно п.п. 3.3 Глави 3 Розділу II Положення № 402 (в редакції станом на 13.06.2025 року), особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. 
Лікар - член ВЛК районного, міського ТЦК та СП формує електронне направлення в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатка 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатка 1 до цього Положення.
В даному випадку відповідачем не надано доказів того, що повторний огляд позивача 13.06.2025 року проводився ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 після обов`язкового обстеження позивача у спеціалізованому закладі охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. 
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно при вирішенні даної справи не врахував наявність довідки ВЛК № 33/777 від 12.03.2022 року, згідно якої позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, та надав перевагу довідці військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2025 року № 125/5/1109, без урахування обставин щодо відсутності станом на 13.06.2025 року підстав для проведення медичного огляду позивача та без урахування факту порушення порядку проведення повторного медичного огляду особи, яка визнана непридатною до військової служби, за наслідком якого видано довідку від 13.06.2025 року № 125/5/1109.
Щодо зазначення про те, що довідка ВЛК від 12.03.2022 року, що видана ІНФОРМАЦІЯ_9 , містить відомості про те, що ОСОБА_1 пройшов медичний огляд 20.06.2022 року, тоді як сама довідка видана 12.03.2022 року, колегія суддів погоджується з доводами позивача по справі стосовно того, що вказані обставини можуть бути наслідком допущення технічної описки уповноваженими особами ВЛК та самі по собі не призводять до недійсності відповідної довідки.
В свою чергу відповідачем не надано доказів скасування довідки ВЛК № 33/777 від 12.03.2022 року, визнання її недійсною.
Щодо посилань суду першої інстанції на те, що станом на 13.06.2025 року, тобто більш ніж через три роки з дати оформлення довідки ВЛК від 12.03.2022 року та внесення відповідного запису у тимчасове посвідчення № НОМЕР_3 , у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів були відсутні відомості про виключення позивача з військового обліку, колегія суддів звертає увагу на те, що саме вказані обставини стали підставою для звернення позивача на початку 2025 року до Львівського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невнесення до ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про результати проходження ним військово-лікарської комісії 12.03.2022 та про виключення з військового обліку, а також про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_9 внести до ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про результати проходження ним військово-лікарської комісії 12.03.2022 та про виключення з військового обліку у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби на підставі ст. 30-а Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 № 402.
Як вже зазначалось вище, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 року було відкрито провадження у справі № 380/3109/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії та ухвалою від 05.03.2025 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_10 , його структурним підрозділам та посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_11 , його структурним підрозділам вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішення у справі №380/3109/25.
Про наявність відповідної ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 року у справі № 380/3109/25 було достеменно відомо співробітникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать пояснення позивача у наявній в матеріалах справи копії протоколу № 2008 від 12.06.2025 року.
Однак вказані обставини, зокрема, обставини щодо наявності спору про протиправну бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невнесення до ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про результати проходження позивачем військово-лікарської комісії 12.03.2022 та про виключення його з військового обліку, зобов`язання виключити позивача з військового обліку як непридатного до військової служби, а також щодо наявності ухвали про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо мобілізації позивача до набрання законної сили рішення у справі №380/3109/25 були проігноровані відповідачем у справі, що призвело до прийняття суб`єктом владних повноважень рішення без урахування всіх обставин, які мають значення для справи.
Судом першої інстанції було враховано, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 року у справі № 380/3109/25 на ІНФОРМАЦІЯ_7 не покладено жодних зобов`язань.
Дійсно, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 року у справі № 380/3109/25 про забезпечення позову було заборонено посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_10 , його структурним підрозділам та посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_11 , його структурним підрозділам вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішення у справі №380/3109/25.
Однак судом першої інстанції не враховано те, що метою забезпечення позову є захист матеріально-правових інтересів позивача та гарантування реального виконання можливого судового рішення в разі задоволення позову. Такі заходи мають запобігати ситуаціям, коли виконання рішення в майбутньому може бути істотно ускладненим або неможливим.
В даному випадку вжиття заходів забезпечення позову Львівським окружним адміністративним судом було направлено на гарантування захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, забезпечення реального та неухильного виконання судового рішення у справі №380/3109/25, у разі ухвалення його на користь позивача.
Зазначеною ухвалою про вжиття заходів забезпечення позову безпосередньо не було покладено заборон на ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо вжиття заходів з мобілізації, однак з урахуванням обізнаності відповідача про наявність судового спору щодо невнесення даних до ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про результати проходження позивачем військово-лікарської комісії 12.03.2022 та про виключення його з військового обліку, обізнаності про вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони його мобілізації до набрання судовим рішенням законної сили, вирішення питання про його мобілізацію при наявності розбіжностей у військово-обліковому документі позивача з відомостями в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів до вирішення цього спору у судовому порядку, грубо порушує права позивача та нівелює мету застосування Львівським окружним адміністративним судом заходів забезпечення позову.
Враховуючи все вищезазначене колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно того, що ІНФОРМАЦІЯ_7 , здійснюючи призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.
За встановлених у даній справі обставин колегія суддів вважає, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 14.06.2025 року в частині призову ОСОБА_1 на військову службу є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.
Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, колегія суддів звертає увагу на наступне:
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).
У Рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 Конституційний Суд України вказав на те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення).
Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 757/30991/18-а звертав увагу на те, що адміністративний суд, використовуючи всі надані йому процесуальним законом повноваження, з урахуванням фактичних обставин справи та положень законодавства, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав позивача, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій з боку відповідача – суб`єкта владних повноважень; ефективний спосіб захисту повинен забезпечити негайне поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, призводити до потрібних (бажаних) позивачу результатів (наслідків); ухвалення судами рішень, які безпосередньо не призводять до необхідних змін в обсязі прав позивача або не гарантують забезпечення можливого примусового виконання судового рішення, не відповідає змісту цього поняття. 
В свою чергу ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
За усталеною практикою Верховного Суду ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
За встановлених у даній справі обставин суд дійшов висновку про незаконність призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та про протиправність наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.06.2025 року «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 14.06.2025 року в частині призову ОСОБА_1 на військову службу.
Наслідком прийняття вказаного наказу ІНФОРМАЦІЯ_7 стало направлення позивача для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 та зарахування його до списків особового складу цієї військової частини.
В свою чергу колегія суддів, застосовуючи один із базових принципів права констатує, що протиправні дії, рішення не можуть спричиняти правомірних наслідків. 
Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжують необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що був до моменту порушення.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також вітчизняної судової практики Верховний Суд висновував, що право не виникає внаслідок неправомірних дій (ex iniuria ius non oritur); те, що право виникає з факту (ex facto ius oritus), не означає, що право може виникати з несправедливості (ex iniuria ius non oritur).
Ex injustitia non oritur jus (або у класичній латинській формі ex iniuria ius non oritur) — це фундаментальний правовий принцип, який означає «з неправомірного (незаконного) діяння не виникає право». 
Верховний Суд України застосовує цей принцип, наголошуючи на таких ключових аспектах:
неможливість набуття права на незаконній підставі: права та законні інтереси не можуть виникати внаслідок протиправних дій. Навіть якщо певний факт мав місце у реальності, він не породжує легітимних юридичних наслідків, якщо був вчинений з порушенням закону. 
пріоритет справедливості над чистим фактом: сам собою факт існування певних обставин (ex facto ius oritur) не означає, що ці обставини створюють законне право, якщо вони є результатом несправедливості та правопорушень. 
обмеження для держави: держава не може відмовлятися від виконання своїх зобов`язань, посилаючись на власні незаконні дії чи незаконні підстави, оскільки ніхто не може отримувати вигоду з власного порушення (ex iniuria ius non oritur). 
Цю правову позицію Верховний Суд закріпив, зокрема, у своїй постанові від 24 травня 2021 року (справа № 640/4482/20), де принцип виступає важливим елементом верховенства права та захисту прав людини. 
В даному випадку відбулось порушення прав позивача внаслідок незаконних дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо його призову на військову службу під час мобілізації і вказане первинне порушення права позивача полягало саме у протиправній зміні його правового статусу з особи, яка не є військовозобов`язаною, на військовозобов`язану особу, наслідком чого стало його незаконне зарахування на військову службу.
З огляду на викладене, зважаючи на доведення позивачем факту незаконності призову його на військову службу, його хоч Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" і не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком прийняття наказу про мобілізацію, а отже з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення необхідним є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі командира цієї військової частини ухвалити рішення про звільнення позивача від проходження військової служби та виключення його зі списків особового складу.
І в такому разі жодного значення не має правомірність чи неправомірність дій та рішень командира військової частини НОМЕР_1 під час видання наказу (по стройовій частині) щодо зарахування позивача до списку особового складу військової частини.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1, 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі наведеного у сукупності, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи та порушено норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду 21 жовтня 2025 року скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 14.06.2025 року в частині призову ОСОБА_1 на військову службу.
Зобов`язати Військову частині НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко 

Суддя: О.В. Єщенко 

Суддя: О.А. Шевчук