Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/3503/25
Номер провадження2/173/687/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
25 червня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимоги посилається на те, що 22.08.2018 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № CL-124570, за умовами якого Відповідачу було надано кредит у сумі 58910,00 грн на умовах строковості, платності та зобов`язання повернення у визначені договором строки, зі сплатою процентів та інших передбачених платежів. Кредитні кошти були перераховані відповідачу у безготівковій формі, що підтверджується меморіальним ордером та виписками з рахунку.
Позивач також вказав, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
25.06.2021 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» укладено договір факторингу № 250621/1, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги за кредитним договором № CL-124570, у тому числі право вимоги до відповідача.
Згідно з умовами договору факторингу та додатку до нього, розмір заборгованості відповідача становить 97920,54 грн, яка включає основний борг та проценти.
На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що 22.08.2018 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-124570, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 58910,00 грн на умовах строковості, платності та зворотності.
Відповідно до умов договору кредитні кошти були надані у безготівковій формі шляхом перерахування за дорученням Позичальника на визначені договором рахунки. Строк кредитування становив 60 місяців - до 21.08.2023.
Позичальник зобов`язався повернути кредит рівними щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 2620 грн, сплачуючи їх щомісячно до дати, визначеної графіком платежів. Проценти за користування кредитом встановлені у розмірі 47,69 % річних та нараховуються на фактичний залишок заборгованості за методом «факт/360».
Кредитним договором передбачено обов`язок Позичальника забезпечувати своєчасне внесення коштів на рахунок для погашення щомісячних платежів, а також право Банку здійснювати договірне списання коштів для погашення заборгованості. У разі порушення зобов`язань Позичальник несе відповідальність у вигляді пені та штрафів, при цьому сукупний розмір неустойки не може перевищувати 50 % суми кредиту.
Також умовами договору передбачено право Банку вимагати дострокового повернення кредиту у разі істотного порушення умов договору, а також право відступлення права вимоги третім особам без згоди Позичальника.
На виконання умов договору Банком надано Відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами № 46665129 від 22.08.2018 на суму 8583,86 грн та № 46665534 від 22.08.2018 на суму 50326,14 грн, якими здійснено перерахування кредитних коштів на користь відповідача. 
Факт користування кредитними коштами та рух грошових коштів за рахункам підтверджується виписками по особовому рахунку.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-124570 від 22.08.2018 встановлено, що станом на 24.06.2021 заборгованість ОСОБА_1 становить 97920,54 грн, з яких заборгованість за кредитом кредиту (в т. ч. прострочена) 56256,27 грн; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) 41664,27 грн.
Також у матеріалах справи наявне повідомлення-вимога відповідачу від 14.07.2025, в якій позивач доводить до відома відповідача, що станом на 14.07.2025 року існує заборгованість за кредитним договором № CL-124570 від 22.08.2018 з вимогою виконати вказане зобов`язання і погасити заборгованість.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 626, 628 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Кредобанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦПК України).
Відповідно до змісту ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Доказів повернення кредитів на час розгляду справи судом відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та відповідність з обраним ним способом захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору. Так як така відповідальність передбачена умовами кредитного договору і відповідач, підписавши договір про надання кредиту, тобто уклавши договір, та отримавши кредитні кошти погодився з ним.
Крім цього згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У частині 2 ст.1078 ЦК встановлено й момент переходу права вимоги за договором факторингу, за яким відступлення вимоги обумовлене певною подією – за таким договором право вимоги переходить до фактора з моменту настання цієї події.
Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що АТ «Кредобанк» відповідно до кредитного договору надало відповідачу ОСОБА_1 кредит, однак відповідач кошти не повернув, тому заборгованість, яка виникла за невиконання умов Договору, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», як нового кредитора, що отримав право грошової вимоги до відповідача.
Водночас, відповідач не скористався своїм процесуальним правом, не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», не довів відсутність заборгованості.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про стягнення заборгованості за Договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 14688,08,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано лише Договір про надання правової допомоги № 07/10/2021 від 07.10.2021.
Разом з тим, відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 зазначеного Договору розмір гонорару, строки та порядок його оплати підлягають узгодженню сторонами у додатках або додаткових угодах до договору.
Однак жодних додатків, додаткових угод чи інших документів, які б містили погоджений сторонами розмір гонорару за надання правничої допомоги у даній справі, до матеріалів справи не надано.
Крім того, відповідно до п. 3.6 Договору підставою для відшкодування фактичних витрат є Звіт, до якого долучаються документи, що підтверджують розмір таких витрат. Водночас зазначений Звіт та документи на підтвердження понесених витрат у матеріалах справи відсутні.
Також позивачем не надано детального опису виконаних адвокатом робіт, актів приймання-передачі наданих послуг, рахунків, платіжних документів чи інших доказів, які б підтверджували обсяг наданої правничої допомоги, її вартість та факт понесення або виникнення обов`язку зі сплати відповідних витрат.
Сам по собі договір про надання правової допомоги не є належним та достатнім доказом понесення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки визначає лише загальні умови співпраці сторін та не підтверджує факту надання адвокатом конкретних послуг у даній справі, їх обсягу та вартості.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір, у зв`язку з чим підстави для їх стягнення відсутні.
Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ТОВ «»Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (04112, м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд. 7, ЄДРПОУ 37356981) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «»Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором № CL-124570 від 22.08.2018 у розмірі 97920 (дев`яносто сім тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 54 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «»Фінансова компанія «Приватні інвестиції» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
У задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017.

Суддя:          Є.В. Челюбєєв