ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 580/12702/25
адміністративне провадження № К/990/9949/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Тацій Л.В., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 (колегія суддів: Чуприна О.В., Попова О.Г., Говорун О.В.) у справі № 580/12702/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі також - третя особа, ГУ ПФУ в Черкаській області), у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 971090153555 від 13.11.2025;
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату основної пенсії ОСОБА_1 відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 за № 1-р (ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII), у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"» №230/96-ВР (далі - Закон № 230/96-ВР), у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, установлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів з 01 травня 2025 року.
На обґрунтування вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи від захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС відповідно до Закону № 796-XII. На переконання позивача, останній має право на одержання пенсії як інвалід ІІ групи у розмірі не нижчому за вісім мінімальних пенсій за віком після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 за № 1-р(II)/2021, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 3 статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 за № 76-VIII.
2. Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 09.01.2026 позов задовольнив повністю.
Визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії, відповідно до положень Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 за № 1-р(ІІ)/2021 згідно зі статтею 54 Закону № 796-XII, у редакції Закону № 230/96-ВР.
Зобов`язав ГУ ПФУ в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2025 відповідно до вимог Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 за № 1-р(ІІ)/2021 згідно зі статтею 54 Закону № 796-XII, у редакції Закону № 230/96-ВР, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум.
3. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 23.02.2026 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 скасував та прийняв постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовив.
4. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
5. Верховний Суд ухвалою від 11.03.2026 відкрив касаційне провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
6. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, судові рішення залишити без змін.
7. У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю справа розглядається в порядку письмового провадження.
8. Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
9. Суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи від захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, призначеної відповідно до статті 54 Закону № 796-XII.
05.11.2025 позивач звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком.
ГУ ПФУ в Черкаській області листом від 13.11.2025 повідомило позивача, що йому відмовлено у перерахунку пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, обґрунтувавши тим, що відповідно до частини третьої статті 54 Закону № 796-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 29 червня 2021 року № 1584-ІХ (далі - Закон № 1584-ІХ), які набрали чинності з 01 липня 2021 року, передбачено, що в усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими, зокрема, для ІІ групи інвалідності - 4800,00 грн. Роз`яснено, що іншого розміру пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, особам, віднесеним до категорії 1, ніж визначено частиною третьої статті 54 Закону № 796-XII, чинним законодавством не передбачено. 
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10. Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався правовою позицією, сформованою у постанові Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.12.2024 у справі № 240/1121/24, згідно з якою, незважаючи на те, що формально законодавець виконав Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 (щодо уповноваження уряду визначати розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), проте встановлені нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано Законом № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР. Прийняттям Закону № 1584-IX не досягаються, всупереч Рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, його висновки щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР ґрунтуються на Конституції України, рішеннях Конституційного Суду України та узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Проте суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним відповідачем у цій справі має бути ГУ ПФУ в Черкаській області, оскільки він відмовив у перерахунку пенсії позивача. Однак ГУ ПФУ в Черкаській області визначений позивачем та судом першої інстанції як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача. Суд першої інстанції не залучив ГУ ПФУ в Черкаській області до участі у цій справі у статусі відповідача чи співвідповідача в порядку, визначеному статтею 48 КАС України.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
11. На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що статтею 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР законодавець, ураховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію положень статті 16 Конституції України установив у Законі № 796-ХІІ саме мінімальні розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою як гарантію їх соціального захисту.
Покладення Конституцією України на державу обов`язку захищати осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказує на особливий статус таких осіб у контексті їх соціального захисту та охорони здоров`я, що зумовлює їх посилений соціальний захист.
У Рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України, здійснивши порівняльний аналіз частини четвертої статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР та пунктів 11, 12 Порядку № 1210, дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія статті 54 Закону № 796-ХІІ, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні частиною четвертою указаної статті у редакції Закону № 230/96-ВР та зазначив, що приписи статей 3, 16, 50 Конституції України у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.
Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.12.2024 у справі № 240/1121/24. 
Вказує, що через помилку, допущену судом першої інстанції щодо задоволення позову до неналежного відповідача, апеляційний суд відмовив у задоволенні його позову. Вважає, що суд виконує активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, тому вправі визначити чи замінити належного відповідача.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також враховуючи межі касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
13. Відповідно до частини третьої статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
14. Згідно з частиною четвертою статті 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
15. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належного відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
16. З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
17. Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
18. Проте суд першої інстанції, вирішуючи спір, пред`явлений до ГУ ПФУ в Харківській області, не з`ясував, хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
19. Крім того, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та зобов`язав здійснити перерахунок пенсії ГУ ПФУ в Черкаській області, яке є третьою особою у цій справі.
20. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ГУ ПФУ в Черкаській області у цій справі є належним відповідачем, який відмовив у перерахунку пенсії позивача, проте помилково визначений позивачем як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача. 
21. Однак колегія суддів зазначає, що однією з невирішених позовних вимог є питання щодо правомірності рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 971090153555 від 13.11.2025, яким, як зазначає позивач, йому відмовлено у перерахунку пенсії.
22. При цьому у листі-відмові від 13.11.2025 ГУ ПФУ в Черкаській області також посилається на рішення № 971090153555 від 13.11.2025, проте не вказує суб`єкта його ухвалення. 
23. Водночас роз`яснює про можливість оскарження рішення № 971090153555 від 13.11.2025 до начальника ГУ ПФУ в Харківській області Баєвої Г.О.
24. Рішення № 971090153555 від 13.11.2025 матеріали справи не містять, тому неможливо встановити орган, що видав вказане рішення.
25. Вказані обставини свідчать про допущення судом першої інстанції порушення приписів статті 48 КАС України, що призвело до неповноти встановлення обставин у справі та недослідження належних і достатніх доказів.
26. У силу приписів норм КАС України апеляційний суд не наділений повноваженнями вчиняти процесуальні дії щодо залучення співвідповідача (заміни неналежного відповідача) або скасовувати рішення суду та направляти справу для продовження розгляду судом першої інстанції. 
27. Тому з урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що для правильного вирішення спору в цій справі суд першої інстанції має встановити фактичні обставини справи, належного відповідача та вирішити питання про залучення його до участі у справі.
28. Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд, згідно з пунктом 4 частини третьої статті 353 КАС України, є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
29. У зв`язку з необхідністю вирішення питання про залучення належного відповідача та встановлення фактичних обставин у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
30. Зважаючи на результат касаційного перегляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 скасувати.
Справу № 580/12702/25 направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Ю. Бучик

Судді: А.І. Рибачук 

Л. В. Тацій